ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/602/25  Номер провадження 22-ц/814/164/26	Головуючий у 1-й інстанції Вірченко О. М.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Одринської Т.В., 
суддів: Бутенко С.Б. Пікуля В.П.,
за участю секретаря: Сальної Н.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Хворост Дарії Михайлівни 
на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13 березня 2025 року,
В С Т А Н О В И В:
У лютому 2025 року позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
В обґрунтування позову вказано, що 08 червня 2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 22035000515460.
28 березня 2024 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено договір факторингу № 28/03/2024, відповідно до якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором на суму 93 967,89 грн з яких: 59 461,75 грн - заборгованість за тілом кредиту; 1,44 грн - заборгованість за відсотками; 34 504,70 грн - заборгованість за комісією. 
Після передачі права вимоги за кредитним договором відповідач не виконав свій обов`язок перед позивачем та має непогашену заборгованість, тому він просив стягнути її з відповідача у судовому порядку.
Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області 13 березня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» заборгованість за кредитним договором від 08 червня 2021 року № 22035000515460 в розмірі 93 967,89 грн, судовий збір в розмірі 2 422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано обґрунтованістю заявлених позовних вимог, матеріалами справи встановлено неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань відповідно до умов укладених кредитних договорів.
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив скаргою представник ОСОБА_1 – адвокат Хворост Дарія Михайлівна, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, прохала рішення скасувати в частині стягнення заборгованості за комісією і відсотками.
Вважає, що абсолютно безпідставним є стягнення з нього комісій в сумі 34504,70 грн та 1,44 грн – відсотків (які погашаються за рахунок вже сплачених комісій) також сума тіла кредиту підлягає зменшенню на суму вже сплачених комісій.
Скаржник не заперечує: факт укладення кредитного договору, факт отримання кредиту в сумі 60534,59 грн, та факт виникнення у позивача права вимоги. Однак, не погоджується з розрахунком заборгованості в частині нарахування і стягнення з нього комісій в сумі 34504,7 грн, також зауважує, що вже сплачену комісію в сумі 1816,04 грн необхідно зарахувати в погашення відсотків та тіла крету.
Зазначає, що підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням.
Вказує на те, що укладений кредитний договір не містить інформації (відомостей) щодо переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позичальниці та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково касове обслуговування), що робить нікчемними положення пункту 1.2. кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), тому вимоги позивача про стягнення з позичальника залишку прострочених комісій у розмірі 34504,70 грн не підлягають задоволенню.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлені строки не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Судом встановлено, що 08 червня 2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 22035000515460.
Відповідно до п. 3.6 договору відповідач при підписанні договору підтвердив, що він ознайомлений з умовами кредитування, з паспортом продукту, з інформацією про розмір винагороди, яку банк отримує від страхової компанії, як агент, за пропонування послуг страхування, з умовами УДБО та погоджується, що договір з боку банку укладається шляхом нанесення на нього типографськими засобами відбитку печатки банку та підпису уповноваженої особи банку.
У відповідності з п. 1.2 кредитного договору банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 60 534,59 грн зі строком кредитування 36 місяців; кінцева дата повернення кредиту 08 червня 2024 року; цільове призначення: споживчі потреби; щомісячна комісія за обслуговування кредиту 3 % від суми кредиту; процентна ставка фіксована у розмірі: на строкову заборгованість за кредитом 0,001% річних, на прострочену заборгованість за кредитом 56,0% річних.
Відповідно до п. 1.4 кредитного договору кредит надається шляхом зарахування суми кредиту на поточний рахунок клієнта НОМЕР_1 , відкритий у АТ «Банк Кредит Дніпро». Датою видачі кредиту вважається день зарахування суми кредиту на рахунок клієнта.
Згідно з п. 4 договору визначено графік платежів/розрахунку загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки за цим договором (а.с. 96, 97).
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 22035000515460 від 08 червня 2021, укладеним між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 станом на 27 березня 2024 року заборгованість складає 93 967,89 грн, з яких: 59 461,75 грн - заборгованість за тілом кредиту; 1,44 грн - заборгованість за відсотками; 34 504,70 грн - заборгованість за комісією (а.с. 101-102).
28 березня 2024 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено договір факторингу № 28/03/24, у відповідності до умов якого АТ «Банк Кредит Дніпро» передає (відступає) ТОВ «Цикл Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Цикл Фінанс» приймає належні АТ «Банк Кредит Дніпро» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу, витягу з реєстру боржників до договору факторингу ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право грошової вимоги за кредитним договором 08 червня 2021 року № 22035000515460 в розмірі 93 967,89 грн (а.с. 79, 83-86, 92).
Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з їх доведеності та обґрунтованості.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Скаржником не заперечується факт укладення кредитного договору, факт отримання кредиту в сумі 60534,59 грн, та факт виникнення у позивача права вимоги.
Таким чином, в цій частині рішення, апеляційним судом не переглядається. 
З матеріалів справи вбачається, що 08.06.2021 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 22035000515460, згідно умов якого банк надає позичальнику на його поточний рахунок на споживчі потреби кредит в сумі 60534,59 грн на строк 36 місяців з кінцевою датою повернення 08.06.2024. Цільове призначення: на споживчі потреби.
Відповідно до умов кредитного логовору№22035000515460 від 08.06.2021 банк зобов`язується надати клієнту грошові кошти у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим Договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом встановлених цим Договором (п.1.1).
Пунктом 2.2. Договору визначено що банк надає клієнту грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту – 60534,59 грн; строк кредитування – 36 місяців; кінцева дата повернення кредиту – 08 червня 2024; цільове призначення – на споживчі потреби; щомісячна комісія за обслуговування кредиту: з 08.06.2021 по 07.04.2022 – 3% від суми кредиту; з 08.04.2022 по 07.01.2023 – 2,5% від суми кредиту; з 08.01.2023 по 07.10.2023 – 1,5% від суми кредиту; з 08.10.2023 по 08.06.2024 – 0,925% від суми кредиту.
Процентна ставка за користування кредиту є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом - 0,001% річних; на прострочену заборгованість за кредитом – 56,0% річних.
Також пунктом 2.3 Договору визначено перелік сукупних послуг , що придбаваються у зв`язку із цим Договором:
- послуги з розрахунково-касового обслуговування, в тому числі і ті, що надаються під час погашення заборгованості за цим Договором. Вартість таких послуг визначається згідно тарифами, опублікованими на офіційному сайті банку.
- послуги страхування, що надаються клієнту відповідно до окремого договору, що укладається між страховиком та клієнтом. Плата за цим договором визначається окремим договором та для інформації наведена у Паспорті споживчого кредиту, що є додатком до цього Договору. 
Пунктом 3.1. визначено, що Договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання зобов`язань за цим Договором. 
Також розділом 4 визначено графік платежів/розрахунок орієнтовної загальної вартості кредиту для клієнта та орієнтовної річної реальної вартості процентної ставки.
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №22035000515460, складеним позивачем, станом на 27.03.2024 загальний залишок заборгованості складає 93967,86 грн, з яких: залишок простроченого тіла - 59461,75 грн; залишок відсотків – 1,41 грн; залишок прострочених комісій – 34504,70 грн. 
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача комісії за користування кредитом, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до частин першої-третьої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі №524/5152/15-ц (провадження №61-8862сво18).
Особливості регулювання правовідносин за договорами споживчого кредиту передбачені також Законом України «Про захист прав споживачів».
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
На підставі частини шостої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені в договорі про споживчий кредит та/або не враховані в розрахунку денної та орієнтовної річної процентної ставки, що зазначені в договорі про споживчий кредит, крім платежів за споживчим кредитом, які не включаються до розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом у випадках, передбачених цим Законом.
Кредитодавцю та новому кредитору забороняється вимагати сплати будь-яких платежів, не зазначених у договорі про споживчий кредит та/або не врахованих у розрахунку денної процентної ставки, що зазначена в договорі про споживчий кредит.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року у справі №524/5152/15 (провадження №61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
Верховний Суд звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.
Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі №640/14229/15 (провадження №61-16739св20), від 21 квітня 2021 року у справі №677/1535/15 (провадження №61-19356св19), від 15 грудня 2021 року у справі №209/789/15 (провадження №61-16561св20), від 21 липня 2021 року у справі №751/4015/15 (провадження №61-8543св20).
Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
При цьому, у кредитному договорі № 22035000515460, укладеному 08.06.2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 не зазначено перелік у послуг з обслуговування кредиту, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. 
Тобто, в чому саме полягає комісія за обслуговування кредитної заборгованості, за які саме банківські послуги призначена та принципу її нарахування кредитний договір також не містить.
З матеріалів даної справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги Банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, Банком в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які Банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту.
Ураховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, то положення пункту 1.2 кредитного договору та графіку платежів щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», тому відсутні підстави для задоволення позовних в частині стягнення з відповідача простроченої заборгованості за комісією в розмірі 34504,70 грн.
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.11.2023 року у справі № 204/224/21.
У вказаній постанові зроблено висновок про те, що: якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів існування переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".
За таких обставин, положення пункту 1.2 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Оскільки надання кредиту, розрахунково-касове обслуговування це обов`язок кредитодавця за кредитним договором, то така дія як обслуговування кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь кредитодавця.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За наведених умов, апеляційний суд дійшов висновку, що оскільки положення кредитного договору №22035000515460 від 08.06.2021 року про сплату позичальником на користь банку комісії за обслуговування кредиту є нікчемними, то позовна вимога про стягнення комісії в розмірі 34504,70 грн є необґрунтованою.
Водночас, як вбачається з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості відповідачем на виконання умов договору було сплачено 1816,04 (14.07.2021) грн в рахунок погашення комісії за обслуговування кредиту.
Отже, встановивши, що відповідачем на виконання умов договору було сплачено 1816,04 грн в рахунок погашення комісії за обслуговування кредиту, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність зарахування сплаченої позичальником комісії в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту та по процентам за користування кредитом.
Тож, оскільки розмір заборгованості за тілом кредиту складає 59461,75 грн, а по процентам за користування кредитом 1,44 грн, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №22035000515460 від 08.06.2021 у розмірі 57647,15 грн ((59461,75 грн + 1,44 грн) – 1816,04 грн), яка складається із заборгованості по тілу кредиту.
На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, тому рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.
Щодо пропорційності стягнення суми судового збору.
Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 9335 від 30 січня 2025 року.
Позовні вимоги задоволено на 61,35% від заявленої позивачем суми.
Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути частину судового збору, яка складатиме 1486,14 грн (61,35 х (2422,40,00 грн : 100)).
За подачу апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 2906,88 грн.
Ураховуючи те, що апеляційну скаргу задоволено повністю з позивача на користь відповідача за перегляд справи в апеляційній інстанції підлягає до стягнення судовий збір у розмірі – 2906,88 грн.
Із огляду на викладене, пропорційно задоволеним вимогам позову, шляхом взаємозаліку, з ТОВ «Цикл Фінанс» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1420,74 грн.
Щодо пропорційності стягнення витрат на правничу допомогу.
Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно із частиною 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в пункті 4 частини 1статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", згідно з яким договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
24.03.2025 між ОСОБА_1 , як Клієнтом, з однієї сторони та ОСОБА_2 , як Адвокатом, з іншої сторони, було укладено договір №40 про надання правової допомоги (надалі за текстом Договір) (а.с.143-144).
Відповідно до п.1.1 даного Договору, у відповідності до статті 59 Конституції України, Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» Адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги Клієнту на умовах і в порядку, що визначені договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору на умовах визначених даним договором.
Відповідно до ч.2. ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до п.3.1. Договору, гонорар є формою винагороди Адвоката за здійснення, представництва та надання інших видів правової допомоги Клієнту.
Згідно із п.3.2. Договору, порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються даним договором договорі про надання правової допомоги або додатковою угодою до даного договору.
Пунктом 3.3. Договору, визначено перелік послуг та їх вартість.
Відповідно до п. 3.7 Договору, правова допомога вважаються наданою після підписання акту приймання-передачі наданої правової допомоги, який підписується Сторонами.
14.04.2025 ОСОБА_1 як Клієнт, з однієї сторони, та ОСОБА_2 , як Адвокат, відповідно до п.3.7. Договору, підписали Акт-приймання передачі наданої правової допомоги №1 до договору про надання правової допомоги №40 від 24.03.2025, відповідно до якого Адвокат виконав, а клієнт прийняв послуги за Договором на загальну суму 9000,00 грн (а.с. 141).
Даним актом зафіксовано факт надання правничої допомоги на стадії апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції. Послуги оплачені що підтверджується квитанцією від 14.04.2025 на суму 9 000 грн.
На підтвердження понесених відповідачем витрат на правову допомогу надано всі необхідні документи.
Позивач, клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу не заявляв.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити вимогу апеляційної скарги про стягнення з ТОВ «Цикл Фінанс» на користь ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9000,00 гривень.
За змістом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України).
Судом першої інстанції стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн.
Ураховуючи те, що позов задоволено на 61,35% з відповідача на користь позивача підлягає сплаті судові витрати на правничу допомогу у розмірі 3681 грн (61,35 х (6000 : 100) = 3681), а з позивача на користь відповідача – 9000,00 грн.
Таким чином, із огляду на викладене, пропорційно задоволеним вимогам позову, шляхом взаємозаліку, з ТОВ «Цикл Фінанс» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 5319,00 грн.
Згідно з п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до пунктів 2, 4 частини 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є слушними, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового - про часткове задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 367,374,376, 383 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Хворост Дарії Михайлівни  - задовольнити. 
Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13 березня 2025 року – скасувати, ухвалити нове.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» заборгованість за Кредитним договором №22035000515460 від 08.06.2021 в розмірі 57647,15 грн.
В іншій частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» – відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати в сумі 6739,74 грн, з яких: 1420,74 грн витрати на оплату судового збору та 5319,00 грн витрати на правничу допомогу.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 12 травня 2026 року.

Головуючий         Т.В. Одринська

Судді:          С.Б. Бутенко

В.П. Пікуль