КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 липня 2026 року Київ № 320/19967/25
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Скрипки І.М., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» до Державної служби України з безпеки на транспорті «Укртрансбезпека» в особі відділу державного контролю (нагляду) у м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови,
в с т а н о в и в:
Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» в особі представника – адвоката Левицького А.О. 18.04.2025 звернулось через підсистему «Електронний суд» до Київського окружного адміністративного суду з позовом (зареєстрований 21.04.2025) до Державної служби України з безпеки на транспорті «Укртрансбезпека» в особі відділу державного контролю (нагляду) у м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови Відділу державного контролю (нагляду) у м. Києві Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 08.04.2025 № 098898 відносно позивача. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки позивач у цьому спорі не є автомобільним перевізником. З огляду на товаро-транспортну накладну позивач є вантажовідправником, а вантажоодержувачем є ОСОБА_1 . Позивач зазначає, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема за відсутність на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48, відповідальність покладається виключно на автомобільних перевізників, а не на власників/ користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж. При цьому відповідач не встановив чи були між позивачем та ОСОБА_1 укладені договірні відносини про надання послуг з перевезення вантажу. Окрім того, не було встановлено факту трудових відносин між позивачем та водієм. Щодо самого порушення, то позивач вважає, що відповідальним за ведення індивідуальної контрольної книжки або забезпечення себе копією графіку змінності водіїв є саме водій, а не власник транспортного засобу. Позовні вимоги просить задовольнити.
Ухвалою суду від 12.05.2025 позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою суду від 24.07.2025 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
За змістом відзиву від 07.08.2025 відповідач позовні вимоги не визнає та у задоволенні позову просить відмовити. Позиція ґрунтується на тому, що співробітниками Укртрансбезпека 24.02.2025 зупинено транспортний засіб марки ГАЗ, номерний знак НОМЕР_1 , який використовувався позивачем під час здійснення перевезення вантажу. Посадовими особами відповідача під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) встановлено порушення вимог статті 48 Закону № 2344-ІІІ, а саме: на момент перевірки відсутні індивідуальна контрольна книжка водія або графік змінності водіїв. Наголошували, що у абзаці 7 статтею 34 Закону № 2344-ІІІ визначено, що автомобільний перевізник повинен забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства. Звертали увагу, що під час контрольного заходу у цьому спорі виявлено, що на момент перевірки документи, визначені статтею 48 Закону № 2344-ІІІ, відсутні, а саме: індивідуальна контрольна книжка водія або графік змінності водіїв. При цьому, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Із твердженням позивача, що він не є автомобільним перевізником і здійснював перевезення задля власних потреб, відповідач не погодився та зазначив, що відсутність у перевізника такого виду економічної діяльності як здійснення вантажних перевезень не є безумовним свідченням того, що така діяльність ним не здійснюється. Вважають, що визначення особи перевізника не залежить від обраного та зареєстрованого ним КВЕД, а дія закону поширюється на фізичних чи юридичних осіб - автомобільних перевізників, які в процесі здійснення підприємницької діяльності перевозять вантаж й для власних потреб зокрема. 
Пояснили, що вантажні перевезення задля власних потреб – це здійснення такого перевезення фізичною особою за власний рахунок та без використання праці найманих робітників. Під час перевезення позивачем був задіяний найманий працівник – водій. Оскільки позивач є юридичною особою, здійснює господарську діяльність задля отримання прибутку, твердження про здійснення перевезення за власної потреби є безпідставним, наявність власних потреб є опцією фізичної особи. Відповідач вважає, що позивач є перевізником, тому оскаржувана постанова є правомірною та скасуванню не підлягає.
Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
24.02.2025 уповноваженими особами Державної служби України з безпеки на транспорті, відповідно до направлення від 21.02.2025 № 001978 на рейдову перевірку, на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів в місцях навантаження і розвантаження, проводилась рейдова перевірка транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів та вантажів. Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної служби з безпеки на транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2013 № 422 (Порядок № 422) зупинено транспортний засіб марки ГАЗ номерний знак НОМЕР_1 , який використовувався під час здійснення перевезення вантажу на автомобільній дорозі Н-10, на під`їзді до міста Тисмениця Івано-Франківської області.
Власником транспортного засобу марки ГАЗ номерний знак НОМЕР_1 є ДП «Ліси України», дата реєстрації – 21.06.2023.
Згідно із протоколом перевірки технічного стану транспортного засобу автомобіль має вантажність 4,65 тонн.
Водієм зазначеного транспортного засобу під час перевірки був ОСОБА_2 .
Відповідно до товарно-транспортної накладної ЛАГ №Е90089 від 24.02.2025 автомобілем марки ГАЗ н.з. НОМЕР_1 , що належить позивачу, 24.02.2025 здійснювалось перевезення вантажу приватним автомобільним перевізником за кодом ЄДРПОУ 45554542, під керуванням водія ОСОБА_2 , вантажовідправник – ДП «Ліси України», вантажоодержувач – ОСОБА_3 .
Код за ЄДРПОУ 45554542 належить Філії «Карпатський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України». Компанія, до якої належить філіал – ДП «Ліси України».
Під час перевірки встановлено відсутність у водія індивідуальної контрольної книжки або графіку змінності водіїв, що є порушенням статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», що зафіксовано в акті АР 076564 від 24.02.2025.
Листом від 25.03.2025, який направлено на адресу позивача, відповідач повідомив позивача про розгляд справи щодо виявленого порушення 08.04.2025 з 08:00 год. до 12:00 год. Роз`яснено права та обов`язки та додано копію акта АР 076564 від 24.02.2025.
За виявлене порушення до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 17000 грн на підставі статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» відповідно до постанови Відділу державного нагляду (контролю) у м. Києві Державної служби України з безпеки на транспорті від 08.04.2025 № 098898.
Позивач не погоджується із застосованим до нього штрафом, оскільки не вважає себе автомобільним перевізником, а щодо доводів з приводу виявленого порушення, то вважає, що відповідальність має покладатися на водія, а не на власника транспортного засобу.
Відповідач, у свою чергу, наголошує на правомірності оскаржуваної постанови, оскільки позивач є автомобільним перевізником у цьому спорі та зобов`язаний був забезпечити водія індивідуальною контрольною книжкою або графіком змінності водіїв.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить із такого.
За нормами статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» № 2344-III від 05.04.2001 (Закон № 2344-III, у редакції на час виникнення спірних правовідносин).
Цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень(стаття 3 Закону № 2344-III).
Відповідно до частини дванадцятої статті 6 Закону № 2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
У силу частини сьомої статті 6 Закону № 2344-III центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, зокрема, державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті.
Приписами частини чотирнадцятої статті 6 Закону № 2344-III визначено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначено Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 (Порядок № 1567, у редакції на час виникнення спірних правовідносин).
За нормами пункту 2 Порядку № 1567 рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
За приписами пункту 14 Порядку № 1567 рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.
За положеннями пункту 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону № 2344-III документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону № 2344-III; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання приписів щодо усунення порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт, винесених за результатами розгляду справ про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, які можливо перевірити під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі); виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
За змістом пунктів 20, 21 Порядку № 1567 виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.
У разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
За приписами пункту 26 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника.
Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).
За правилами пункту 27 Порядку № 1567 у разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі.
За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.
Як встановлено судом, позивача повідомлено про час і місце розгляду справи про порушення.
За визначенням у статті 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Статтею 33 Закону № 2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.
Згідно зі статтею 34 Закону № 2344-III автомобільний перевізник повинен:
виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів;
утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону;
забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут;
забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв;
організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод;
забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства;
забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту;
забезпечувати безпеку дорожнього руху;
забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.
Відповідно до статей 47-48 Закону № 2344-III до внутрішніх перевезень вантажів відносяться перевезення вантажів між пунктами відправлення та призначення, розташованими в Україні, та комплекс допоміжних операцій, пов`язаних з цими перевезеннями, а також технологічні перевезення вантажів, що здійснюються в межах одного виробничого об`єкта без виїзду на автомобільні дороги загального користування.
До комплексу допоміжних операцій, пов`язаних із внутрішніми перевезеннями вантажів автомобільним транспортом, належать:
завантаження та розвантаження автомобільних транспортних засобів;
перевантаження вантажів на інший вид транспорту чи транспортний засіб;
сортування, пакування, обмірювання та маркування вантажу;
накопичення, формування або дроблення партій вантажу;
зберігання вантажу;
транспортно-експедиційні послуги.
Правила перевезень вантажів транспортними засобами затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту.
Правила технологічних перевезень вантажів транспортними засобами затверджуються керівництвом виробничого об`єкта.
Умови та порядок організації мультимодального перевезення за участю автомобільного транспорту визначаються Законом України «Про мультимодальні перевезення».
Автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
При оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити:
дата і місце складання;
вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);
автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення;
вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);
транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто;
пункти завантаження і розвантаження.
Порядок ведення та надання інформації з реєстру товарно-транспортних накладних визначається Кабінетом Міністрів України.
У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є:
для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг;
для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.
У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.
Отже, як встановлено із приписів наведених норм, вантажовідправник при оформленні товарно-транспортної накладної зазначає у ній інформацію щодо автомобільного перевізника, зокрема.
Як встановлено із товарно-транспортної накладної, автомобільним перевізником у цьому спорі є юридична особа за кодом ЄДРПОУ 45554542, який належить Філії «Карпатський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України». Цей філіал належить ДП «Ліси України».
Таким чином, позивач у цьому спорі є не тільки вантажовідправником, а й автомобільним перевізником, що зазначено у товарно-транспортній накладній.
Із урахуванням наведеного, суд відхиляє доводи позивача з приводу того, що він не є автомобільним перевізником.
Щодо виявленого порушення, то під час перевірки встановлено відсутність у водія індивідуальної контрольної книжки або графіку змінності водіїв.
Так, відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, статті 18 Закону № 2344-III та з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв колісних транспортних засобів наказом Міністерства транспорту та зв`язку України затверджено Положення № 340.
Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку (пункт 1.2. Положення № 340).
За правилами пункту 1.3. Положення № 340 вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (ТЗ).
Приписами пункту 1.4. Положення № 340 передбачено, що це Положення не поширюється на перевезення пасажирів чи/та вантажів, які здійснюються: фізичними особами за власний рахунок для власних потреб без використання праці найманих водіїв; під час стихійного лиха, аварій та інших надзвичайних ситуацій; транспортними засобами Міністерства внутрішніх справ України (у тому числі Національної гвардії України), Міністерства оборони України, Офісу Генерального прокурора, Служби безпеки України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Національної поліції України та Державної прикордонної служби України або транспортними засобами, орендованими ними без водія, коли такі перевезення здійснюються з метою виконання завдань, покладених на ці державні органи, та під їх контролем; сільськогосподарськими підприємствами або підприємствами лісового господарства, якщо ці перевезення виконуються тракторами або іншою технікою, призначеною для місцевих сільськогосподарських робіт чи робіт у галузі лісового господарства, та слугують виключно для цілей експлуатації цих підприємств; закладами охорони здоров`я незалежно від форми власності.
6.1. Автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
6.3. Водій, що керує ТЗ, на автобусних маршрутах протяжністю до 50 км включно, вантажними автомобілями з повною масою до 3,5 тонн включно, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв, або використовувати діючий та повірений тахограф.
6.4. Графік змінності водіїв, відомість обліку робочого часу та відпочинку водіїв зберігаються у Перевізника.
7.1. Органи, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху проводять перевірку встановленого режиму праці та відпочинку водіїв відповідно до законодавства України.
Як встановлено із протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу транспортний засіб ГАЗ 3307, н.з. НОМЕР_1 , має вантажність 4,65 тон.
Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 № 385 затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (Інструкція).
1. Цю Інструкцію розроблено відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), до якої Україна приєднана відповідно до Закону України від 07 вересня 2005 року № 2819-IV «Про приєднання України до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі — ЄУТР), Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, ратифікованої Законом України від 06 березня 2008 року № 129-VI «Про ратифікацію Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті», а також Законів України «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух», з урахуванням рішення Спільного комітету (створеного Угодою між Україною та Європейським Союзом про вантажні перевезення автомобільним транспортом, затвердженою Указом Президента України від 16 вересня 2022 року № 654 «Про затвердження Угоди між Україною та Європейським Союзом про вантажні перевезення автомобільним транспортом») від 17 січня 2025 року № 2/2025, Регламенту Європейського Парламенту і Ради (ЄС) № 165/2014 від 04 лютого 2014 року про тахографи на дорожньому транспорті, скасування Регламенту Ради (ЄЕС) № 3821/85 про реєструвальне обладнання на дорожньому транспорті та внесення змін до Регламенту Європейського Парламенту і Ради (ЄС) № 561/2006 про гармонізацію деякого соціального законодавства, пов`язаного з дорожнім транспортом та Імплементаційного регламенту Комісії (ЄС) 2016/799 від 18 березня 2016 року про імплементацію Регламенту (ЄС) № 165/2014 Європейського Парламенту та Ради, що встановлює вимоги до конструкції, тестування, встановлення, експлуатації та ремонту тахографів та їх компонентів.
2. Ця Інструкція визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які відповідно до законодавства обладнуються контрольними пристроями (тахографами).
3. Ця Інструкція поширюється на пункти сервісу тахографів та суб`єктів господарювання, що використовують автомобільні транспортні засоби, які відповідно до законодавства повинні бути обладнаними контрольними пристроями (тахографами) (Розділ І Інструкції).
Згідно із Розділом ІІІ Інструкції:
3. Водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:
забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;
своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;
використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа, у тому числі смарт-тахографа — особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;
має при собі: заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом або смарт-тахографом;
у разі несправності або пошкодження тахографа інформує про це відповідну посадову особу автомобільного перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);
у разі несправності або пошкодження тахографа, автомобільний перевізник повинен його відремонтувати в ПСТ до відправлення такого транспортного засобу в рейс.
4. Якщо транспортний засіб не можна повернути до матеріально-технічної бази автомобільного перевізника, яка забезпечує виконання технологічних операцій з організації автомобільних перевезень, протягом одного тижня з дня поломки або виявлення несправності, ремонт повинен здійснюватися в дорозі.
5. У той час, як тахограф є непридатним до експлуатації чи несправним, водій повинен вказувати дані, що дозволяють його ідентифікувати (ім`я, номер картки водія чи посвідчення водія), в тому числі підпис, а також інформацію за різні періоди часу, які реєструються некоректно або не реєструються та/або не роздруковуються тахографом:
на тахокарті чи картах, або
на тимчасовому бланку, що має бути прикріплений до тахокарти або зберігатися із карткою водія.
6. Якщо в рейсі перебувають двоє водіїв, положення абзаців п`ятого — сьомого пункту 3 цього розділу поширюються на кожного водія окремо.
7. Автомобільні перевізники:
забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа;
зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку — протягом одного року з дати закінчення строку їх дії;
аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.
8. Автомобільні перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів та здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку:
правильності роботи тахографа та відповідності його типу згідно із законодавством (обов`язковість установлення тахографа певного типу — аналоговий або цифровий (у тому числі смарт-тахограф));
наявності та цілісності таблички тахографа та його пломб, а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ, внесеним до Переліку;
дотримання вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також перевірки тахографа;
дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом;
наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа (у тому числі смарт-тахографа);
строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.
Отже, з огляду на зміст наведених приписів Закону № 2344-III, Положення та Інструкції, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. У ситуації, коли тахограф у транспортному засобі був відсутній, водій мав право вести облік режиму праці та відпочинку водіїв за допомогою індивідуальної контрольної книжки або мати при собі копію графіку зміни водіїв. Ненадання під час перевірки таких документів свідчить про невиконання позивачем, як автомобільним перевізником, вимог, визначених статтею 48 Закону № 2344-III. 
Згідно зі статтею 49 Закону № 2344-III водій зобов`язаний мати при собі й пред`являти під час перевірки документи, які підтверджують облік режиму праці та відпочинку.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10.07.2025 у справі № 620/5897/23.
Твердження позивача щодо того, що контролюючим органом не встановлено обставин щодо наявності між позивачем та ОСОБА_1 договірних відносини про надання послуг з перевезення вантажу, а із водієм – трудових, суд відхиляє, оскільки товарно-транспортна накладна ЛАГ №Е90089 від 24.02.2025 містить усі необхідні відомості щодо статусу учасників цих правовідносин, а саме: вантажовідправника, автомобільного перевізника, вантажоодержувача, водія. Зазначені відомості внесені у ТТН вантажовідправником – позивачем.
За визначенням у статті 1 Закону № 2344-III товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом.
Таким чином, відомості, зазначені у ТТН є достатніми для встановлення юридичного кола учасників транспортних відносин.
Суд також відхиляє твердження позивача щодо відповідальності водія за відсутність індивідуальної контрольної книжки або копії графіку змінності водіїв, оскільки за невиконання вимог, визначених статтею 48 Закону № 2344-III, відповідальність покладається саме на автомобільного перевізника.
За правилами абзацу третього частини першої статті 60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З огляду на встановлені обставини у їх сукупності, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки оскаржувана постанова відповідає частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 159, 162, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
у задоволенні адміністративного позову Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Скрипка І.М.