ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2026	м. Дніпро	Справа № 904/2215/26	
За позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ), м. Київ 
до Комунального підприємства "Послуга" Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області 
про стягнення 313 815,00грн
Суддя Євстигнеєва Н.М.
Без виклику (повідомлення) учасників справи

С У Т Ь С П О Р У:
Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення з Комунального підприємства "Послуга" Криворізької міської ради відшкодування шкоди в порядку регресу, пов`язаних з регламентною виплатою у загальному розмірі 313 815,00грн.
Правовими підставами позову позивач зазначає статті 22, 1166, 1172, 1187, 1188 Цивільного кодексу України, Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує, надав до суду відзив на позовну заяву. Підприємство зазначило, що розуміє, що шкода яка була спричинена здоров`ю потерпілої, була спричинена внаслідок впливу джерела підвищеної небезпеки. Поряд із цим: водій ОСОБА_1 не мав можливості запобігти (уникнути) зіткненню, і в діях потерпілої вбачається порушення ПДР, які перебувають у причино-наслідковому зв`язку із настанням ДТП; в діях ОСОБА_1 не вбачалося ознак складу кримінального правопорушення, у зв`язку із чим дане кримінальне провадження було закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення; ст. 1187 ЦК України, яка не містить в собі конкретизації виду умислу потерпілого, таким чином допускає, що такий умисел може бути і прямим і непрямим; дії потерпілої не були вчинені з прямим умислом, водночас, у зв`язку із непрямим умислом самої потерпілої, яка допустила порушення Правил дорожнього руху і сталася ДТП, в результаті якої вона отримала тілесні ушкодження; в діях ОСОБА_1 не вбачається жодної протиправної поведінки, тобто ним не було допущено жодних дій, які б перебували у причино-наслідковому зв`язку із спричиненням шкоди потерпілій; право регресу виникає саме до винної особи, чого в даному випадку не має, та позивачем не доведено.
У відповіді на відзив на позовну заяву позивач не погоджується із запереченнями відповідача.
Заперечення на відповідь на відзив від відповідача не надходили.
Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2026 справу №904/2215/26 передано на розгляд судді Євстигнеєвої Н.М.
Ухвалою суду від 24.04.2026 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.
Відповідно до п. 10 частини третьої ст. 2 Господарського процесуального кодексу України одним з основних засад господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.
Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").
Відповідно до ст. 6 Конвенції, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
З урахуванням режиму воєнного стану та можливості повітряної тривоги в місті Дніпрі у Господарському суді Дніпропетровської області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. 
З огляду на зазначені вище обставини, враховуючи повітряні тривоги у місті Дніпрі, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи, розгляд справи здійснено в розумні строки.
Враховуючи приписи частини четвертої статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення підписано без його проголошення.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

13 вересня 2024 року приблизно о 8.00год, по сухому асфальтному покриттю проїзної частини пр. Центральний з боку пл. Визволення в напрямку вул. Кобилянського в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, рухався автомобіль "УАЗ 33031 ЗНГ", реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 . В цей же час, біля правого краю дороги у місці позначеному дорожнім знаком 5.38.2. та дорожньою розміткою 1.14.1 перебувала велосипедист ОСОБА_2 , яка проявила неуважність до дорожньої обстановки та не переконалась, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, відновила рух від бордюра перетинаючи проїзну частину пр. Центральний з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля "УАЗ 33031 ЗНГ" в межах зони дії дорожнього знаку 5.38.2, чим порушила вимоги п.п. 2.3 б), д)., та 10.1 Правил дорожнього руху.
Внаслідок зазначених порушень вимог Правил дорожнього руху України, виконання яких було необхідною та достатньою умовою для запобігання ДТП відбувся наїзд автомобілем "УАЗ 33031 ЗНГ" на велосипедиста ОСОБА_2 , яка була травмована та отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритого консолідованого прооперованого перелому зовнішнього виростка великогомілкової кістки. Згідно судово-медичної експертизи №2206 від 22.10.2024 смерть ОСОБА_2 настала від посттравматичного тромбозу глибоких вен травмованої правої нижньої кінцівки, що ускладнилася тромбоемболією легеневих артерій та гострою легенево - серцевою недостатністю.
Згідно висновку інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.1 "Дослідження обставин і механізму ДТП" №СЕ-19/112-25-2075-ІТ від 18.02.2025 в розглянутій дорожній обстановці, по заданих вихідних даних, водій автомобіля "УАЗ 33031 ЗНГ" ОСОБА_1 не мав у своєму розпорядженні технічної можливості уникнути зіткнення, велосипедистка ОСОБА_2 мала можливість запобігти виникненню дорожньо-транспортної пригоди, виконавши технічні вимоги п.п. 2.3 (б) і (д) та 10.1 Правил дорожнього руху. У діях велосипедистки ОСОБА_2 вбачаються невідповідності технічним вимогам п.п. 2.3 (б) і (д) та 10.1 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з настанням даної ДТП.
Враховуючи, що смерть ОСОБА_2 відбулася внаслідок порушення нею вимог ПДР України, то в діях ОСОБА_1 не може вбачатися склад кримінального правопорушення передбачений ст. 286 КК України.
Постановою Старшого слідчого СВ Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 28.02.2025 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024041230001977 від 13.09.2024, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а.с. 13).
Згідно свідоцтва (серія НОМЕР_2) про реєстрацію транспортного засобу з реєстраційним номером НОМЕР_1 автомобіль марки УАЗ, модель 330301 ЗНГ належить КП з обслуговування житлового фонду "Послуга" (а.с. 17).
Згідно наказу №74 від 11.07.2024 КП "Послуга" КМР "По обліковому складу", ОСОБА_1 прийнятий на посаду водія вантажного транспорту з 12.07.2024, по строковому трудовому договору з оплатою згідно штатного розкладу (а.с. 16 на звороті). 
У відповідь на адвокатський запит КП "Послуга" КМР листом від 26.03.2026 повідомило, що: транспортний засіб марки УАЗ 330301 ЗНГ, держ. номер НОМЕР_1 , знаходиться на балансі підприємства та є власністю територіальної громади міста Кривого Рогу і закріплено за КП "Послуга" КМР на праві господарського відання згідно Статуту підприємства Р.6; ОСОБА_1 знаходиться у трудових відносинах з підприємством та працює на посаді водія автотранспортних засобів з 12.07.2024 по теперішній час; на момент настання ДТП о 8:00 13.09.2024 водій автотранспортних засобів ОСОБА_1 виконував службові обов`язки, прямував з працівниками з адреси АДРЕСА_1 (а.с. 16).
Позивач зазначає, що на момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність транспортного засобу, що належить відповідачу не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно даних Централізованої бази даних МТСБУ поліс на ТЗ № НОМЕР_1 станом на 13.09.2024 не знайдено (а.с. 11).
Оскільки, на момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, з метою відшкодування збитків та на виконання вимог ст. 35, п. 41 ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", 09.12.2024 адвокат Коневалик Андрій Васильович, який діє в інтересах ОСОБА_3 (чоловіка загиблої) звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із відповідними заявами на регламентну виплату (а.с.19).
На виконання вимог ст. 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" адвокат Терещенка Г.С. подав до МТСБУ повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду за вих. №1370 від 09.12.2024 (а.с.20)
За результатами звернення представника заявника та розгляду його заяв, позивачем відкрито регресну справу №111834.
За розрахунком на виплату відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого внаслідок ДТП, до сплати підлягають: 25 815,00грн (витрати на поховання) + 288 000,00грн (36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі (8 000,00грн станом на 13.09.2024)) (а.с. 29).
Відповідно до статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", приймаючи до уваги довідку №1 від 14.08.2025 про розмір відшкодування шкоди та документи надані по справі МТСБУ номер 111834 прийнято рішення про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, ОСОБА_2 , у розмірі 313 815,00грн, про що видано наказ №3.1/29027 від 02.10.2025 (а.с. 30).
Згідно платіжної інструкції №30561 від 02.10.2025 на рахунок ОСОБА_3 МТСБУ перераховані грошові кошти у розмірі 313 815,00грн. Призначення платежу: виплата по справі №111834, згідно наказу №3.1/29027 від 02.10.2025, т.з. велосипедист (а.с. 34 на звороті).
Посилаючись на викладене, МТСБУ стверджує, що виконало покладений Законом обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної водієм транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, а тому відповідно до ст. 1191 Цивільного кодексу України та ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
26.03.2026 позивач направив на електронну пошту відповідача лист-вимогу за вих. №10-1/111834 від 26.03.2026, щодо добровільного відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, з проханням підтвердити у письмовій формі не пізніше ніж 30.03.2026 про згоду чи незгоду КП "Послуга" КМР добровільно відшкодувати витрати МТСБУ (а.с.31-33).
Позивач просить стягнути з відповідача відшкодування шкоди в порядку регресу, пов`язаних з регламентною виплатою у загальному розмірі 313 815,00грн, проти чого заперечує відповідач, що і є причиною виникнення спору.
Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.
Частиною першою статті 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі Закон №1961-ІV від 01.01.2024 в редакції на час виникнення спірних відносин) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (ст. 2 Закону №1961-ІV).
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону №1961-ІV).
Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі (ст. 3 Закону №1961-ІV).
Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону №1961-ІV).
З урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування (п. 21.1 ст. 21 Закону №1961-ІV).
При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу (п. 21.3 ст. 21 Закону №1961-ІV).
У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом (п. 21.4 ст. 21 Закону №1961-ІV).
Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. До основних завдань МТСБУ віднесено, зокрема, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом (п. 39.1, п. 39.2.1 ст. 39 Закону №1961-ІV).
Регламентні виплати з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ передбачені статтею 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі (підп. а) п. 41.1 ст. 41 Закону №1961-ІV).
Шкода, пов`язана із смертю потерпілого визначена в статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди (п. 27.1 ст. 27 Закону №1961-ІV).
Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п. 27.2 ст. 27 Закону №1961-ІV).
Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п. 27.4 ст. 27 Закону №1961-ІV).
Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду (п. 27.5 ст. 27 Закону №1961-ІV).
За приписами частини першої статті 1200 Цивільного кодексу України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно.
Особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується (ст. 1201 ЦК України).
Як встановлено судом станом на дату дорожньо-транспортної пригоди 13.09.2024 транспортний засіб марки УАЗ 330301 ЗНГ, реєстр. номер НОМЕР_1 експлуатувався без укладення договору (поліса) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
В листі від 26.03.2026 КП "Послуга" КМР повідомило, що: 
транспортний засіб марки УАЗ 330301 ЗНГ, держ. номер НОМЕР_1 , знаходиться на балансі підприємства та є власністю територіальної громади міста Кривого Рогу і закріплено за КП "Послуга" КМР на праві господарського відання згідно Статуту підприємства; 
ОСОБА_1 знаходиться у трудових відносинах з підприємством та працює на посаді водія автотранспортних засобів з 12.07.2024 по теперішній час; 
на момент настання ДТП о 8:00 13.09.2024 водій автотранспортних засобів ОСОБА_1 виконував службові обов`язки, прямував з працівниками з адреси АДРЕСА_1 (а.с. 16).
В матеріалах наявні свідоцтво (серія НОМЕР_2 ) про реєстрацію транспортного засобу з реєстраційним номером НОМЕР_1 автомобіль марки УАЗ, модель 330301 ЗНГ та наказ КП "Послуга" КМР №74 від 11.07.2024 "По обліковому складу", згідно якого ОСОБА_1 прийнятий на посаду водія вантажного транспорту з 12.07.2024 (а.с. 17, 16 на звороті).
З огляду на викладене та на підставі п. 27.1 ст. 27, підп. а) п. 41.1 статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" Моторним (транспортним) страховим бюро України здійснено регламентну виплату на користь ОСОБА_3 (чоловіка загиблої) в розмірі 313 815,00грн.
Як зазначено в постанові Старшого слідчого СВ Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 28.02.2025 велосипедиста ОСОБА_2 , була травмована та отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритого консолідованого прооперованого перелому зовнішнього виростка великогомілкової кістки. Згідно судово-медичної експертизи №2206 від 22.10.2024 смерть ОСОБА_2 настала від посттравматичного тромбозу глибоких вен травмованої правої нижньої кінцівки, що ускладнилася тромбоемболією легеневих артерій та гострою легенево - серцевою недостатністю.
Отже, матеріалами справи підтверджено, що смерть потерпілої ОСОБА_2 є прямим наслідком дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 13.09.2024 в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.
ОСОБА_3 є чоловіком потерпілої ОСОБА_2 (свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 видане 25.08.1984, а.с. 24). Окрім того, ОСОБА_3 є пенсіонером довічно (пенсійне посвідчення № НОМЕР_4 видане 18.08.2015, а.с. 22).
Зазначене підтверджує законодавчо визначені підстави для здійснення регламентної виплати.
Розмір виплати визначено в сумі 313 815,00грн (25 815,00грн - витрати на поховання + 288 000,00грн - 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі (8 000,00грн станом на 13.09.2024), що відповідає вимогам ст. 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
02 жовтня 2025 року МТСБУ перерахувало на розрахунковий рахунок ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 313 815,00грн, що підтверджується платіжною інструкцією №30561 (а.с. 34 на звороті).
Пунктом 38.2.1 статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
Учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом (п. 13.1 ст. 13 Закону №1961-ІV).
Під власниками транспортних засобів у цьому Законі розуміються - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах (п. 1.6 ст. 1 Закону №1961-ІV).
Дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки (п. 1.12 ст. 1 Закону №1961-ІV)
Потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу (п. 1.3 ст. 1 Закону №1961-ІV).
Відповідно статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.
Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1 ст. 1187 ЦК України).
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).
Як зазначено вище, постановою Старшого слідчого СВ Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 28.02.2025 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024041230001977 від 13.09.2024, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Так, враховуючи, що смерть ОСОБА_2 відбулася внаслідок порушення нею вимог ПДР України, то в діях ОСОБА_1 не може вбачатися склад кримінального правопорушення передбачений ст. 286 КК України (а.с. 13).
У відзиві на позовну заяву, відповідач зазначив, що розуміє, що шкода яка була спричинена здоров`ю потерпілої, була спричинена внаслідок впливу джерела підвищеної небезпеки. У зв`язку із непрямим умислом самої потерпілої, яка допустила порушення Правил дорожнього руху і сталася ДТП, в результаті якої вона отримала тілесні ушкодження. Отже, в діях працівника підприємства ОСОБА_1 не вбачається жодної протиправної поведінки, тобто працівником не допущено жодних дій, які б перебували у причино-наслідковому зв`язку із спричиненням шкоди потерпілій.
Водночас, відсутність вини водія, не спростовує факт настання відповідних подій, які законодавчо визначені підставою для здійснення регламентної виплати.
Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
Відсутність судового рішення в кримінальному провадженні, яким встановлена вина водія у вчиненні ДТП, не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.10.2022 у справі №208/4598/21).
У даній справі будь-які докази, які б свідчили про те, що ДТП сталося внаслідок умислу потерпілої чи за обставин непереборної сили, відсутні. Також відсутні підстави припускати, що ДТП скоєно через те чи інше.
Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела (правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 22.04.2020 у справі 280/1222/17).
Суд констатує, що відповідач не подав до суду жодних доказів на підтвердження обставин згідно п. 13.1 ст. 13 Закону №1961-ІV або згідно ч. 5 ст. 1187 ЦК України.
Частиною першою статті 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Матеріалами справи підтверджується та не оспорюється відповідачем, що позивач виплатив відшкодування на підставі підпункту а) п. 41.1. ст. 41 Закону, оскільки винуватець ДТП не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. 
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові № 910/17324/19 від 12.10.2021 зазначає, що суб`єкт, до якого МТСБУ може заявити регресний позов на підставі підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону № 1961-IV, є чітко визначеним. Коли МТСБУ виплатило відшкодування через те, що шкоду заподіяв транспортний засіб, власник (водій) якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність (тобто, коли зробило виплату на підставі підпункту "а" пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961-IV), воно набуває право на регресний позов на підставі підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону № 1961-IV до власника чи водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, бо саме він відповідальний за невиконання обов`язку зі страхування своєї цивільно-правової відповідальності.
З урахуванням викладеного, вимога позивача про стягнення з відповідача суми сплаченого відшкодування, пов`язаного з регламентною виплатою у розмірі 313 815,00грн, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами першою, третьою статті 74, частиною першою статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Враховуючи вищевикладене, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам наявним в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Отже, вимоги позивача є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи.
Інші доводи відповідача спростовуються встановленими вище судом обставинами та наявними в матеріалах справи доказами.
При зверненні до господарського суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3 765,78грн, що підтверджується платіжною інструкцією №0008347 від 20.04.2026. Зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України підтверджено випискою (а.с. 45, 49).
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на відповідача у розмірі 3 765,78грн.
Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) до Комунального підприємства "Послуга" Криворізької міської ради про стягнення 313 815,00грн - задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства "Послуга" Криворізької міської ради (ідентифікаційний код 20207140; вул. Петра Калнишевського, буд. 9-А, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл., 50024) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (ідентифікаційний код 21647131; Русанівський бульвар, 8, м. Київ, 02154) суму сплаченого відшкодування, пов`язаного з регламентною виплатою у розмірі 313 815,00грн (триста тринадцять тисяч вісімсот п`ятнадцять гривень 00коп.) та витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 3 765,78грн (три тисячі сімсот шістдесят п`ять гривень 78коп.).
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення підписано - 25.06.2026.

Суддя Н.М. Євстигнеєва