22.05.2026 Справа № 308/13365/24

Справа №308/13365/25
Провадження №2/756/313/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2026 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді - Тихої О.О.,
за участі секретаря судового засідання - Бойко Г.Г., 
представника відповідача Шевченка Д.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок знищення автомобіля, 

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 через свого представника - адвоката Борисова М.П., звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок знищення автомобіля у дорожньо-транспортній пригоді. 
В обгрунтування позову зазначив, що у 2023 році надав у тимчасове безоплатне користування ОСОБА_2 автомобіль Tesla Model X, номерний знак НОМЕР_1 , який належить йому на праві власності. 08.06.2023 ОСОБА_2 на вказаному автомобілі виїхав до Туреччини. У подальшому відповідач повідомив, що автомобіль потрапив у дорожньо-транспортну пригоду та повністю знищений, чим завдано матеріальну шкоду позивачу. 
У зв`язку з викладеним позивач просить стягнути з відповідача збитки, завдані внаслідок знищення автомобіля, у розмірі 4 000 000,00 грн., а також понесені судові витрати. 
Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.09.2024 справу передано за підсудністю до Оболонського районного суду м. Києва.
На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.01.2025 справу для розгляду передано судді Тихій О.О. 
Ухвалою судді від 04.02.2025 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.
19.02.2025 представником відповідача поданий відзив на позовну заяву, у якому представник просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його необгрунтованість та безпідставність. Зазначив, що позивач, заявляючи вимогу про відшкодування шкоди, завданої внаслідок знищення майна (автомобіля) у ДТП, не довів належними та допустимими доказами ані самого факту заподіяння шкоди, ані наслідкового зв`язку між заподіяною шкодою та протиправною поведінкою відповідача, ані розміру шкоди. Разом з тим сторона відповідача стверджує, що події, про які зазначає позивач, у дійсності не мали місце, будь-якої шкоди відповідач позивачу не завдавав. 
Ухвалою суду від 27.03.2025 за клопотанням представника позивача витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину державного кордону України ОСОБА_2 на автомобілі «Tesla Model X», номерний знак НОМЕР_2 . 
Ухвалою суду від 17.06.2025 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, про день час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Під час розгляду справи по суті підтримали заявлені позовні вимоги з підстав, викладених у позові. Зокрема, позивач пояснив, що відповідач виїхав на належному йому автомобілі до Туреччини, звідки зателефонував і повідомив, що автомобіль зламався та не їде, і відповідач на евакуаторі доставив його на СТО в Аланії, де залишив. Позивач навіть знайшов евакуатор, щоб перегнати автомобіль в Україну, проте відповідач не повідомив його про місце знаходження автомобіля та характер пошкоджень чи причини поломки. До теперішнього часу позивачу не відомо, де його автомобіль, завдану шкоду не відшкодовано. 
Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
У своїй постанові від 15.02.2024 у справі № 990/222/23 Верховний Суд дійшов висновку, що розгляд судом справи за неявки позивача, з урахуванням його належного повідомлення, не свідчить про недотримання судом принципу рівності сторін.
З урахуванням викладеного, враховуючи, що позивач та його представник були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, проте у судове засідання не з`явилися, беручи до уваги те, що стороною позивача висловлені доводи в обгрунтування своїх позовних вимог у вступних промовах та під час дослідження судом письмових матеріалів справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторони позивача на підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України. 
Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у відзиві, просив відмовити у його задоволенні через недоведеність заявлених вимог. Під час розгляду справи по суті зазначав, що дійсно, коли відповідач намагався виїхати на автомобілі позивача з Туреччини до Європи у 2023 році, автомобіль зупинився прямо посеред дороги. Відповідач викликав евакуатор та авто доставили на СТО в Аланії, де автомобіль самостійно з`їхав з евакуатора. Відповідач вирішив не ризикувати та залишив авто там для діагностики та ремонту та вилетів з Туреччини літаком. Про вказані обставини повідомив позивача. У цей час позивач відкликав довіреність, на підставі якої відповідач керував автомобілем «Tesla Model X», номерний знак НОМЕР_2 , а тому останній вже не міг ним користуватися, у тому числі перегнати в Україну. У подальшому автомобіль перегнали на СТО у Стамбулі, де він перебував тривалий час. Мати відповідача ОСОБА_4 оплатила рахунок за зберігання авто, щоб його не конфіскували в дохід держави. На теперішній час автомобіль знаходиться на стоянці у Стамбулі, про що позивачу відомо. У жодну ДТП автомобіль не потрапляв. 
Свідок сторони позивача ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що він є батьком відповідача. Син виїхав на автомобілі позивача до Туреччини, але звідти повернувся вже без авто. Повідомив, що автомобілю «кінець», він на СТО, проте де саме - не повідомив та не пояснив, що саме трапилося з автомобілем. Дотепер не відомо, що з авто та де воно. Син не казав йому, що потрапив на ньому у ДТП. 
Свідок сторони відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що син ОСОБА_2 користувався автомобілем «Tesla Model X», номерний знак НОМЕР_2 , виїхав на ньому у Туреччину. Коли намагався виїхати звідти до Європи, авто зупинилося посеред дороги. Син на евакуаторі довіз його на СТО в Анталії, автомобіль з евакуатора з`їхав самостійно, проте син залишив його на СТО та полетів з Туреччини. Потім автомобіль доставили на СТО у Стамбул. Перевезення організували вона разом з позивачем. Далі всіма питаннями щодо автомобіля мав займатися позивач. Коли позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому зазначив, що автомобіль знищений з вини її сина, вона у вересні 2024 року поїхала до Туреччини. Автомобіль так і знаходився на СТО у Стамбулі, вона його бачила на власні очі. Їй пояснили, що не можуть зв`язатися з власником авто. В ДТП автомобіль не потрапляв. На СТО їй дали рахунок на оплату за зберігання, який вона оплатила та попросила, щоб автомобіль залишився на стоянці. Що з автомобілем зараз - їй не відомо. 
Суд, вислухавши учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Позивач ОСОБА_3 є власником автомобіля «Tesla Model X», номерний знак НОМЕР_2 . 
Відповідач ОСОБА_2 08.06.2023 на автомобілі «Tesla Model X», номерний знак НОМЕР_2 , виїхав за кордон, що підтверджується інформацією Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, наданою на виконання ухвали суду про витребування доказів. 
Під час розгляду справи по суті встановлено, що ОСОБА_2 на вказаному автомобілі виїхав до Туреччини, що не заперечувалося сторонами по справі.
Згідно зі Звітом № А21/10/05-1о про незалежну оцінку колісного транспортного засобу - «Tesla Model X», номерний знак НОМЕР_2 , від 05.10.2021, виготовленого ТОВ «АН Олімп», ринкова вартість автомобіля становить 2 790 000,00 грн., що по курсу НБУ становить 104 996,95 дол. США; мета оцінки - для прийняття управлінських рішень, у тому числі продажу. 
Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього процесуальний кодекс України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. 
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно зі статтею 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 2, 3 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
До того ж, Верховний Суд наголошує, що стандарт доказування "вірогідність доказів", на відмінну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Предметом позову у цій справі є відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок знищення належного йому на праві власності майна (автомобіля) у дорожньо-транспортній пригоді внаслідок винних дій відповідача.
Разом з тим, позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами наявність шкоди, протиправну поведінку відповідача як заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та поведінкою відповідача, вину останнього. Позивачем, зокрема, не доведений факт того, що належний йому автомобіль «Tesla Model X», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 був знищений внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та з вини відповідача. 
Свідок сторони позивача ОСОБА_5 не підтвердив, що внаслідок винних дій відповідача ОСОБА_2 мала місце дорожньо-транспортна пригода, у якій автомобіль був фізично знищений. Натомість, свідок сторони відповідача ОСОБА_4 зазначила, що належний позивачу автомобіль «Tesla Model X», номерний знак НОМЕР_2 , у ДТП не потрапляв та зберігається на стоянці у Стамбулі, Туреччина, про що обізнаний позивач. 
Такі показання свідка ОСОБА_4 підтверджуються довідкою зі станції технічного обслуговування АТ «Е-Гараж Електріклі Ташитлар Данишманлик ве Сервіс Хізметлері Тіджарет» від 09.01.2024, переклад якої з турецької мови на українську мову посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальовою Я.В. 12.03.2026, у якій зазначено, що 22.10.2023 автомобіль «Tesla Model X», червоного кольору, номерний знак НОМЕР_2 , був отриманий у ОСОБА_6 на підставі письмового дозволу, отриманого від власника автомобіля ОСОБА_7 . Автомобіль був евакуйований за допомогою евакуатора через несправність електроніки в районі Аланія області Анталія без ушкоджень. У процесі усунення неполадок було виявлено та усунено незначну технічну проблему, пов`язану з програмним забезпеченням. Автомобіль на даний час перебуває у справному стані і зберігається на платній парковці СТО. Зв`язатися із власником автомобіля для врегулювання фінансових питань не вдалося. Якщо транспортний засіб не буде забрано протягом 14 днів, він буде переданий у державну власність відповідно до законів та правил Турецької Республіки. Також у вказаній довідці зазначена адреса зберігання автомобіля.
Позивачем не спростована належними та допустимими доказами зазначена у довідці інформація. 
Таким чином, суд вважає, що стороною відповідача надано обґрунтовані заперечення з приводу заявлених позовних вимог та докази, які ці заперечення підтверджують. Натомість стороною позивача не надано жодного доказу, який би спростовував вказані твердження сторони відповідача. 
З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.
Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, витрати позивача по сплаті судового збору суд покладає на позивача.
Керуючись статтями 2, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок знищення автомобіля.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 . 
Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 . 
Дата виготовлення повного судового рішення - 22.05.2026. 

Суддя О.О. Тиха