26.05.2026
Справа № 696/1269/25
Провадження № 2/696/44/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2026 року м. Кам`янка

Кам`янський районний суд Черкаської області в складі 
головуючого судді Шкреби В.В., 
при секретарі Степановій Н.В.,
за участі 
представника позивача Геріх О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кам`янка Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Фермерського господарства «Крутий Яр» (код ЄДРПОУ 21372763, вул. Козацька, б. 21 с. Лузанівка Кам`янської ОТГ Черкаського району Черкаської області) про стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі, 
встановив:

У вересні 2025 року ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду із позовною заявою до Фермерського господарства «Крутий Яр» (далі - Відповідач) про стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Позивачу на праві власності належить земельна ділянка з кадастровим номером № 7121883500:02:000:0070 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,05 га.
11 грудня 2018 року між сторонами було укладено договір оренди цієї земельної ділянки, за умовами якого Позивач надав, а Відповідач прийняв у строкове платне користування на 49 років вказану земельну ділянки. Сторони погодили, що на час укладення договору нормативне грошова оцінка земельної ділянки становила 121067,07 грн., а розмір орендної плати, яку Відповідач мав сплачувати Позивачу не пізніше 30 грудня щороку грошовими коштами на рахунок Позивача або готівкою, мав становити 9% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, з одночасним її обчисленням розмір орендної плати мав розраховуватись з урахуванням індексації нормативної грошової оцінки. Також, сторони погодили і своєчасну сплату орендної плати натуральної та відробітковою формами. 30 січня 2019 року право оренди земельної ділянки пройшло державну реєстрацію, але з 2019 року по теперішній час Позивач не отримав обіцяної орендної плати. Сторона Позивача вважала факт несплати орендної плати суттєвим порушенням умов договору, а тому просила розірвати спірний договір та стягнути на свою користь заборгованість зі сплати орендної плати на суму 78 988 грн. 07 коп.
Ухвалою суду від 23.09.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, надано сторонам строк на подання заяв по суті.
Ухвалою суду від 19.11.2025 року продовжено строк проведення підготовчого засідання.
Ухвалою суду від 25.12.2025 року по справі призначено почеркознавчу експертизу та зупинено провадження у справі.
Ухвалою суду від 06.05.20206 року через ненадання стороною Відповідача на дослідження експерту оригіналів документів провадження у справі поновлено, закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті.
Представник Позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.
Представник Відповідача з позовними вимогами не погоджувався, вказував, що Відповідач належним чином виконував вимоги договору щодо сплати орендної плати, але у нього не збереглися оригінали ордерів та розписки про отримання орендної плати Позивачем. 
Заслухавши доводи сторін та дослідивши матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Позивачу на праві власності належить земельна ділянка з кадастровим номером №7121883500:02:000:0070 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,05 га, про що свідчить копія державного акту серії ЧР № 021141 від 23 червня 2003 року (а.с. 7).
11 грудня 2018 року між сторонами було укладено договір оренди цієї земельної ділянки, за умовами якого Позивач надав, а Відповідач прийняв у строкове платне користування на 49 років вказану земельну ділянки. Сторони погодили, що на час укладення договору нормативне грошова оцінка земельної ділянки становила 121067,07 грн., а розмір орендної плати, яку Відповідач мав сплачувати Позивачу не пізніше 30 грудня щороку грошовими коштами на рахунок Позивача або готівкою, мав становити 9% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, з одночасним її обчисленням розмір орендної плати мав розраховуватись з урахуванням індексації нормативної грошової оцінки. Також, сторони погодили і своєчасну сплату орендної плати натуральної та відробітковою формами, утримання орендарем з суми орендної плати податку з фізичних осіб для подальшого перерахування до бюджету (а.с. 8-9). 
30 січня 2019 року право оренди земельної ділянки пройшло державну реєстрацію, про що надано витяг (а.с. 10).
Як стверджував Позивач з 2019 року по теперішній час він не отримав обіцяної орендної плати, про що також надав і витяг з податкових відомостей (а.с. 11).
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За змістом ч. 1 та ч. 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17 (провадження №61-2417сво19).
Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі №520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20).
Дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За умовами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).
За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться .
Під принципами виконання зобов`язань розуміються загальні засади, згідно з якими здійснюється виконання зобов`язання. Як правило виокремлюється декілька принципів виконання зобов`язань, серед яких: належне виконання зобов`язання; реальне виконання зобов`язання; справедливість, добросовісність та розумність (ч. 3 ст. 509 ЦК України).
Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року в справі №180/1735/16-ц (провадження №61-18013сво18).
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про оренду землі" (далі Закон) відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України (далі ЗК України), Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Згідно ст.1 Закону, ч.1 ст.93 Земельного кодексу України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Відповідно до ст.13 Закону, договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Частиною 1 ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» встановлено, що орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату відноситься до істотних умов договору оренди землі.
Відповідно до ст. 409 ЦК України власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором.
Пунктом «в» ч. 1 ст. 96 ЗК України визначено, що землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.
Як встановлено в ході судового розгляду, Відповідач не здійснював сплату орендної плати з 2019 року по теперішній час.
Суд вважає, що доказом такої не сплати може слугувати витяг з податкових відомостей, де така сплата на користь Позивача не зафіксована, так як за умовами договору орендар мав утримувати частину коштів з орендної плати для сплати податку, що у разі сплати орендної плати повинно було відобразитись у відомостях податкових органів. 
Водночас, суд вважає, що Відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано розміру заборгованості з орендної плати, не надано доказів повної чи часткової сплати такої заборгованості. Надані суду копії ордерів та розписки про сплату орендної плати суд не приймає до уваги, так як всупереч вимог частин 2 та 6 статті 95 ЦПК України оригінали документів не були надані суду, а їх копії містять відомості, які суперечать інших доказам, так як імовірна сплата орендної плати не узгоджується з даними податкових органів, які мали згідно умов спірного договору обліковувати таку. Також, суд виходив з положень статті 109 ЦПК України про наслідки ненадання документів на проведення експертизи і право суду визнання факту для з`ясування якого була призначена експертиза. Дане узгоджується із позицією постанови ВС від 23 грудня 2020 року по справі № 757/28231/13-ц.
Відповідно до ст.24 Закону орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Таким чином суд дійшов висновку про порушення Відповідачем зобов`язання внаслідок його неналежного виконання, зокрема несвоєчасної сплати орендної плати відповідно до умов, укладеного між сторонами договору оренди. Тому вимога Позивача про стягнення заборгованості з орендної плати за землю підтверджена належними і допустимими доказами, Відповідачем не спростована, а отже підлягає до задоволення.
При визначені суми заборгованості суд виходить з того, що умовами договору погоджено сплату орендної плати з урахуванням нормативної грошової оцінки визначеної у договорі в сумі 121 067 грн. 07 коп., з розміром орендної плати 9% на рік її сплати, що на день укладання договору становило 10 896 грн. 04 коп. При цьому окремими положенням договору сторони погодили обчислення орендної плати проводити з урахуванням індексації нормативної грошової оцінки.
Наданий стороною Позивача розрахунок враховує індекс інфляції, а не індексації нормативної грошової оцінки, хоча остання являється не ідентичним першому поняттю, а тому суд з метою перевірки заявленої суми заборгованості до стягнення здійснив власний розрахунок сум заборгованості, врахувавши, що індексація нормативної грошової оцінки за даними Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру в 2019 – 2022 роках складала 1%, в 2023 – 1,051%, в 2024 – 1,12%, в 2025 – 1,08%.
Таким чином, за 2019 – 2022 роки заборгованість зі сплати орендної плати склала 10 896 грн. 04 коп. за кожен окремий рік (121 067, 07*9%*1%), за 2023 – 11 451 грн. 73 коп., 2024 – 12 203 грн. 56 коп., 2025 – 11 767 грн. 72 коп. Таким чином, за весь час 2019 – 2025 років (2026 рік в розрахунок не було включено, так як за умовами договору сплата має відбуватись до 30 грудня щороку) заборгованість зі сплати орендної плати перед Позивачем у Відповідача склала 79 007 грн. 17 коп., що є в межах заявлених позовних вимог на суму 78 988 грн. 07 коп. 
Суд не приймає як доказ часткового погашення заборгованості платіжні інструкції № 599 від 21 листопада 2025 року та № 580 від 06 листопада 2025 року про переказ коштів на суму 13 000 грн. та 8 670 грн. відповідно, так як в договорі оренди відсутні реквізити карткового рахунку ОСОБА_1 , на який могли нараховуватись кошти, а зі змісту самих платіжних документів не вбачається, що кошти внесені саме як орендна плата за користування земельною ділянкою 7121883500:02:000:0070. Також, представник Відповідача заперечувала факт отримання таких коштів з призначенням погашення заборгованості по договору оренди землі.
З урахуванням того, що суд не справі виходити за межі позовних вимог, саме на суму 78 988 грн. 07 коп. позовні вимоги про стягнення заборгованості і підлягають задоволенню. 
Відповідно ч.ч. 3, 4 ст.31 Закону, договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.
Частиною 1 статті 32 Закону передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Разом з тим за приписами ч.2 ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Таким чином, при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення ч.2 ст.651 ЦК України.
Окрім цього, у постанові Верховного Суду від 02.05.2018 у справі №925/549/17, факт систематичної несплати орендної плати протягом періоду дії договору оренди землі відповідно до ч.1 ст.32 Закону України "Про оренду землі", ст.141 Земельного кодексу України, ст.651 Цивільного кодексу України та умов договору є достатньою правовою підставою для розірвання договору оренди землі.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду №318/433/18 від 04.12.2019 та від 12.09.2023 у справі № 387/800/21.
У п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати.
Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі №183/262/17 (провадження №61-41932сво18).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі № 918/391/23 (провадження № 12-19гс24) зазначено, що підставою розірвання договору оренди землі згідно з п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України є саме систематична, тобто неодноразова (два та більше випадків), повна несплата орендної плати. Ця спеціальна правова норма у такому випадку є самостійною та достатньою, і звертатися до більш загальної норми ч. 2 ст. 651 ЦК України немає потреби, оскільки вона передбачає саме додаткову (до основної) підставу для розірвання договору оренди землі.
Об`єднана Палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі №293/1011/16-ц (провадження №61-29970сво18) дійшла висновку, що тлумачення пункту «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України, ч. 2 ст. 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначено договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).
Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі №183/262/17 (провадження №61-41932сво18), Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2023 року у справі №499/793/21 (провадження №61-8740 св 23).
Згідно з ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За приписами ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (п. 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).
Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі».
Тягар доказування обставин, необхідних для спростування невиплати орендної плати покладається на орендаря.
Матеріалами справи підтверджується факт систематичної несплати відповідачем орендної плати. Неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо сплати орендної плати, призвели до істотного порушення умов договору.
У даному випадку, всі ризики неналежного виконання умов договору покладаються на орендаря.
За правовим висновком, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 (провадження №14-53цс21) у кожному конкретному випадку істотність порушення договору треба оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон розкриває за допомогою іншого оціночного поняття «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору». Тобто, критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданої цим порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір.
За наслідками розгляду справи судом встановлено, що Позивач розраховував отримувати орендну плату щорічно у строк, встановлений в Договорі оренди землі, проте, орендар не сплатив орендну плату, у зв`язку з чим, Позивач не може та не бажає очікувати, що в подальшому Відповідач належно виконуватиме обов`язки за умовами Договору.
Враховуючи істотне порушення Відповідачем умов договору, суд дійшов висновку, що позовні вимоги і в частині розірвання договору оренди є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з Відповідача на користь Позивача має бути стягнуто і здійсненні витрати по сплаті судового збору при подачі позовної заяви на суму 1 937 грн. 92 коп.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд
у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Фермерського господарства «Крутий Яр» (код ЄДРПОУ 21372763, вул. Козацька, б. 21 с. Лузанівка Кам`янської ОТГ Черкаського району Черкаської області) про стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі – задовольнити повністю.
Розірвати договір оренди землі від 11 грудня 2018 року укладений між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) та Фермерським господарством «Крутий Яр» (код ЄДРПОУ 21372763, вул. Козацька, б. 21 с. Лузанівка Кам`янської ОТГ Черкаського району Черкаської області), предметом якого є земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,05 га з кадастровим номером 7121883500:02:000:0070.
Стягнути з Фермерського господарства «Крутий Яр» (код ЄДРПОУ 21372763, вул. Козацька, б. 21 с. Лузанівка Кам`янської ОТГ Черкаського району Черкаської області) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) заборгованість з орендної плати за користування земельною ділянкою у розмірі 78 988 (сімдесят вісім тисяч дев`ятсот вісімдесят вісім) грн. 07 коп.
Стягнути з Фермерського господарства «Крутий Яр» (код ЄДРПОУ 21372763, вул. Козацька, б. 21 с. Лузанівка Кам`янської ОТГ Черкаського району Черкаської області) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) понесені судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме : судовий збір , сплачений при подачі позову у розмірі 1 937 (одна тисяча дев`ятсот тридцять сім) грн. 92 коп.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя : В.В.Шкреба