Справа № 766/2200/26 
Номер провадження 2/489/1852/26 

РІШЕННЯ
Іменем України

14 травня 2026 року місто Миколаїв

Інгульський районний суд м. Миколаєва в складі: 
головуючого судді Кокорєва В. В.,
за участі секретаря судового засідання Ковальової С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Інгульського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Цикл Фінанс" (далі – позивач) до ОСОБА_1 (далі – відповідач) про стягнення заборгованості 
встановив
Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи вимоги тим, що 27.12.2018 року між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №26205000398242. Відповідно до умов договору кредит надається у формі кредитної лінії шляхом здійснення операцій за рахунок ліміту кредитної лінії за поточним рахунком Клієнта, що відкритий в Банку. Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин – ст.526 та ст.527 Цивільного кодексу України. Внаслідок чого, керуючись нормами ст.ст. 530, 1082, 1084 ЦК України, 15.12.2021 згідно умов Договору факторингу № 15/12/21, АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» відступлено право вимоги за Кредитним Договором №26205000398242на користь ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» набуто право вимоги до Відповідача.
З цих підстав просив суд стягнути з відповідача на свою користь 7535,61 грн., із яких: заборгованість по тілу кредиту - 4862,55 грн.; заборгованість по відсотках - 15,86 грн.; заборгованість по комісії - 2657,20 грн., а також судовий збір та витрати на правову допомогу.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, просив розглядати справу без його участі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду відзив, в якому вказав, що через воєнні обставини, втрату постійної роботи та необхідність облаштовувати нове життя як ВПО, вона наразі не має змоги сплатити заборгованість одноразово. Разом з тим, вона не ухиляється від виконання зобов`язань. Нею здійснені часткові платежі за кредитним договором, зокрема сплачено 3 000 гривень, що підтверджується квитанціями. Велика частина заявленої суми складається з нарахованих процентів, комісій та штрафів, які є непропорційними до розміру основного боргу (4862,55 грн) і не відповідають принципам справедливості та добросовісності, передбаченим статтями 3, 509, 625 Цивільного кодексу України. Також повідомлення про заміну кредитора вона не отримувала, що могло вплинути на можливість своєчасно виконати зобов`язання перед новим кредитором. Просила суд врахувати її соціальне становище, статус ВПО та факт самостійного виховання двох дітей; зменшити розмір нарахованих процентів, комісій і штрафів, визнавши їх такими, що є надмірними та неспівмірними до суми основного боргу; надати розстрочку виконання можливого рішення суду, дозволивши виплату заборгованості частинами; не застосовувати заходів щодо арешту чи блокування моїх банківських рахунків, оскільки на них надходять соціальні виплати та допомога на дітей; Врахувати, що мною вже сплачено 3 000 грн. у рахунок погашення боргу, що підтверджує добросовісність моїх дій.
Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.
27.12.2018 року між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №26205000398242, відповідно до умов якого - ліміт кредитної лінії на дату укладення цього договору - 5000 грн., строк дії кредитного ліміту - 12 місяців з дати встановлення кредитного ліміту; процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі - 0,01% річних - на строкову заборгованість та 56% річних на прострочену заборгованість; щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 15% від суми кредитного ліміту в разі наявності кредитної заборгованості за кредитним лімітом.
Вказаний договір разом з Паспортом споживчого кредиту підписано відповідачем власноручним підписом.
Позивачем надано суду виписку про рух коштів на рахунку відповідача за період з 27.12.2018 по 14.12.2021.
15.12.2021 між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та позивачем укладено Договір факторингу № 15/12/21, відповідно до умов якого відступлено право вимоги за Кредитним Договором №26205000398242 до відповідача на користь ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС», що підтверджується реєстром боржників.
За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (ч.1 ст. 1056-1 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст.625 ЦК України).
Згідно з п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 514 ЦК України).
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
В ч.2 ст. 517 ЦК України зазначено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Відповідно до постанови Верховного Суду України у справі № 6-979цс15 від 23.09.2015 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.06.2020 у справі №681/44/15-ц. 
Відповідно до доданого представником позивача до позовної заяви розрахунку заборгованості, через неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за Кредитним договором №26205000398242 станом на 14.12.2021 становить 7535,61 грн., із яких: заборгованість по тілу кредиту - 4862,55 грн.; заборгованість по відсотках - 15,86 грн.; заборгованість по комісії - 2657,20 грн.
Як слідує з матеріалів справи, відповідач факт отримання кредитних коштів не заперечує. З поміж-іншого, відповідач оскаржує завищені суми нарахованої заборгованості, зокрема відсотки, комісію.
Нарахування відсотків у розмірі 15,86 грн., відбувалося відповідно до п.1.2.3 Договору №26205000398242, що погоджено між сторонами та підтверджено підписом відповідача. У суду відсутні підстави для зменшення вказаної суми заборгованості по відсоткам.
Що стосується нарахування заборгованості по комісії, то суд зазначає таке. 
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
Суд, враховуючи релевантні висновки Верховного Суду, підсумовує, що такі стосуються випадків, коли в договорах про споживче кредитування кредитодавцем встановлюється щомісячна комісія за обслуговування кредитного договору, зокрема, за отримання інформації про стан кредитної заборгованості.
Аналіз кредитного договору №26205000398242 дає підстави стверджувати, що сторони погодили в п. 1.2.4 такого договору щомісячну комісію за обслуговування кредиту. При цьому, Договір не містить перелік послуг з обслуговування кредитом.
Враховуючи те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні Закону «Про споживче кредитування», позивачу встановлено щомісячну плату за послуги з обслуговування кредитної заборгованості, які умовами договору не конкретизовано, а споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.
З підстав викладеного, суд дійшов висновку, що положення пункту 1.2.4 Кредитного договору №26205000398242, укладеного між АТ «Банк Кредит Дніпро» та відповідачем, в частині обов`язку позичальника сплачувати щомісячну комісію за обслуговування кредитом є нікчемними.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі №496/3134/19.
Враховуючи викладене, вимога позивача щодо стягнення заборгованості по сплаті комісії з відповідача задоволенню не підлягає. 
Відповідач також просив суд врахувати сплачену ним суму в рахунок погашення кредитної заборгованості у розмірі 3000 грн.
Дійсно, згідно з наданою суду квитанцією від 20.05.2025 відповідачем сплачено 3000 грн. в рахунок погашення заборгованості за договором №26205000398242. В свою чергу, розрахунок заборгованості позивача виконано станом на14.12.2021. Тому вказану суму необхідно врахувати при стягнення боргу з відповідача, зменшивши загальну суму заборгованості на 3000 грн. 
Відповідач також просив суд врахувати її соціальне становище, матеріальний стан та надати розстрочку виконання рішення суду, не застосовувати заходів арешту чи блокування рахунків, то суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 4 ст. 435 ЦПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:
1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;
2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;
3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
За таких обставин, для вирішення питання про розстрочення виконання судового рішення відповідач повинна надати суду докази її матеріального стану, тобто відомості про наявне майно, джерела та розмір доходів тощо.
За відсутності доказів матеріального стану суд вважає, що відсутні підстави для розстрочення виконання рішення суду.
Одночасно, суд роз`яснює відповідачу, що в ході виконавчого провадження щодо виконання рішення суду, державний виконавець зробить запити щодо матеріального стану та доходів відповідача, і вона ознайомившись та зробивши копії з вказаних документів зможе звернутись до суду із обґрунтованою заявою про розстрочення виконання рішення суду в порядку ст. 435 ЦПК України.
Питання накладення арешту на рахунки боржника (відповідача) вирішуються державним виконавцем в порядку виконання рішення суду та не відносяться до компетенції суду.
Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, враховуючи, що Кредитний договір №26205000398242 підписаний відповідачем, що свідчить про обізнаність ОСОБА_1 про нарахування відсотків, їх розмір, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.
Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 3500,00 грн., то суд зазначає таке.
Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.
Згідно статті 137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На виконання вказаних вимог закону позивачем надано: Договір №43453613/1 від 25.08.2025, Додаткова угода від 25.08.2025, Детальний опис робіт, виконаних адвокатом).
Проте суд, враховуючи співмірність складності справи та виконаних адвокатом робіт, враховуючи, що позивач не брав участі у судових засіданнях (в тому числі в режимі відеоконференції), не подав додаткових клопотань/заяв, враховуючи пояснення відповідача щодо скрутного матеріального стану, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги у розмірі в розмірі 2000 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 663,66 грн., пропорційно до задоволеної частини вимог (0,25%).
Керуючись ст. ст. 89, 259, 263-265 ЦПК України суд
вирішив
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Цикл Фінанс" заборгованість за кредитним договором №26205000398242 від 27.12.2018, яка станом на 14.05.2026 складає 1878,41 грн. (одна тисяча вісімсот сімдесят вісім гривень сорок одна копійка), з яких: заборгованість по тілу кредиту - 1862,55 грн.; заборгованість по відсотках - 15,86 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Цикл Фінанс" судові витрати зі сплати судового збору у розмірі у розмірі 663,66 грн. (шістсот шістдесят три гривні шістдесят шість копійок) та витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень нуль копійок).
Інформація про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Цикл Фінанс", ЄДРПОУ 43453613, адреса: 04112, м. Київ, Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з моменту складення повного тексту рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення суду складено 14.05.2026.

Суддя В. В. Кокорєв