Справа №587/3587/24 	
Номер провадження 22-ц/816/2316/26 	
Категорія - 39 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Замченко А.О. (суддя-доповідач), суддів: Криворотенка В.І., Худика А.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30 квітня 2026 року в складі судді Ніколаєнко О.О., ухвалене в м. Суми (повний текст виготовлено 30 квітня 2026 року)
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в :
04.10.2024 АТ «ОТП Банк» звернулося до ОСОБА_1 з позовом, який мотивувало тим, що 25.04.2023 між АТ «ОТП Банк» і відповідачем було укладено кредитний договір №2039684040, на підставі якого останній отримав кредит на принципах поворотності, платності, строковості в сумі 43692 грн. Останній належним чином взяті на себе зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 25.04.2023 у нього утворилася заборгованість у розмірі 41556 грн 71 коп., з яких: 39923 грн 19 коп. - заборгованість за кредитом, 1633 грн 52 коп. - заборгованість за відсотками.
Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь банку вказану суму та судові витрати.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 30.04.2026 позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» 41556 грн 71 коп. заборгованості за кредитним договором від 25.04.2023 №2039684040, 3028 грн судового збору.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального справа, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що кредитний договір від 25.04.2023 №2039684040, копія якого знаходиться в матеріалах справи, підписаний позивачем за допомогою електронного або іншого копіювання власноручного підпису та печатки.
Зазначає, що не надавав і не підписував письмової згоди, яка б містила зразки відповідного аналогу власноручних підписів сторін для укладення кредитного договору.
Звертає увагу, що позивачем не надано жодного порядку, узгодженого між сторонами, який би передбачав підписання позивачем даного кредитного договору саме за допомогою електронного або іншого копіювання власноручного підпису та печатки.
За таких обставин вважає кредитний договір безпідставним та неправомірним, не підписаним позивачем та відповідно таким, що не вчинений.
Також зазначає, що за станом здоров`я та у зв`язку з оголошенням повітряних тривог по м. Суми не зміг подати відзив на позовну заяву та особисто взяти участь у судових засіданнях, про що зазначав у клопотаннях, поданих до суду першої інстанції.
Учасники справи правом подати відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не скористалися.
Відповідно до ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 25.04.2023 ОСОБА_1 підписав анкету-заяву на отримання кредиту та цього ж дня між АТ «ОТП Банк» і відповідачем укладено кредитний договір №2039684040, відповідно до умов якого останній отримав кредит на суму 43692 грн на 80 місяців з датою повернення позики 25.12.2029. Фіксована процентна ставка складає 20% річних. Підписанням договору підтверджено згоду, що даний договір разом з анкетою-заявою на отримання кредиту, паспортом споживчого кредиту, правилами кредитування (публічні) складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (а. с. 6 - 17).
Вказаний договір підписано особисто відповідачем 25.04.2023 (а. с. 8 зв.).
Відповідно до п. 2.1.4 договору банк надає позичальнику кредит безготівково, шляхом зарахування кредитних коштів на поточний/картковий рахунок позичальника або шляхом видачі готівкою суми кредиту позичальнику через касу банку, зменшений на утриману банком комісію за надання кредиту, а також на оплату додаткових послуг банку, страхової премії страховій компанії, якщо вищезазначені суми до суми кредиту (а.с.6 зв.).
Згідно з меморіальним ордером від 25.04.2023 ОСОБА_1 було перераховано 43692 грн на підставі кредитного договору від 25.04.2023 №2039684040 (а. с. 19).
Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 30.07.2024 ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором від 25.04.2023 №2039684040 у сумі 41556 грн 71 коп., з яких: 39923 грн 19 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 1633 грн 52 коп. - заборгованість за простроченими відсотками (а. с. 20).
01.08.2024 банк направив відповідачу вимогу про погашення 41656 грн 71 коп. заборгованості (а. с. 4 - 5).
Постановляючи рішення про задоволення позову, місцевий суд виходив з того, що відповідач, скориставшись кредитними коштами, умови договору не виконав, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за тілом кредиту та відсотками.
Колегія суддів не повністю погоджується з висновками місцевого суду, оскільки вони не в повній мірі відповідають матеріалами справи та вимогами закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Доводи апеляційної скарги про те, що кредитний договір від 25.04.2023 №2039684040 є не вчиненим, оскільки він підписаний представником банку за допомогою електронного або іншого копіювання власноручного підпису та печатки, а відповідач не надавав і не підписував письмової згоди, яка б містила зразки відповідного аналогу власноручних підписів сторін для укладення кредитного договору, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне. Підписуючи заяву-анкету про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» від 25.04.2023 ОСОБА_1 дав свою згоду на використання факсиміле. У вказаній заяві-анкеті сторонами погоджено, що кредитний договір, заяви-анкети укладаються відповідно до ст. 6, 207, 627, 634 ЦК України і підписання їх зі сторони банку відбувається з використанням факсимільного відтворення печаток банку та аналогів власноручних підписів уповноважених представників банку за допомогою засобів механічного копіювання. Сторони, підписанням кредитного договору, заяв-анкет надають свою письмову згоду на укладення кредитного договору, заяв-анкет в порядку, передбаченому цим пунктом (а. с. 8).
Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач не міг подати відзив на позовну заяву, не є підставою для скасування судового рішення, оскільки вказана процесуальна дія є правом, а не обов`язком відповідача.
Згідно з ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.
Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.
Судом встановлено, що кредитний договір від 25.04.2023 №2039684040 є споживчим, що підтверджено в пункті 1.1 договору (а. с. 6).
01.08.2024 ТОВ «Парус Фінанс» направило ОСОБА_1 вимогу про дострокове повернення АТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором від 25.04.2023 №2039684040 у розмірі 41656 грн 71 коп. протягом 30 календарних днів з дня отримання вимоги (а. с. 4, 5). Докази на підтвердження того, що відповідач отримав зазначену вимогу, в матеріалах справи відсутні.
Таку вимогу товариство обґрунтовувало ст. 526, 527, 530, 1050 ЦК України.
У постанові від 27.03.2019 у справі №521/21255/13-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати в суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту.
У постанові від 26.05.2020 у справі №638/13683/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що висновок, наведений у постанові від 27.03.2019 у справі №521/21255/13-ц, не враховує спеціальний порядок, передбачений Законом України «Про захист прав споживачів» у редакції до 2017 року, заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту, і вважала за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: «суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10.06.2017, в якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту».
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі №638/13683/15-ц зазначила, що, визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів.
З аналізу частини 3 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» вбачається, що за умови затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, законодавець надав право кредитодавцю вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.
У тому випадку, якщо умовами договору про споживчий кредит передбачено право кредитодавця вимагати дострокового повернення кредиту, останній зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, строку, протягом якого вони мають бути здійснені та усунути такі порушення у визначений кредитодавцем строк, з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що умовами даного конкретного кредитного договору не передбачено право кредитора на дострокове стягнення кредитних коштів. Крім того, у матеріалах справи відсутні докази, що відповідач отримав направлену йому вимогу про дострокове погашення кредиту.
Тобто в даній справі відсутні правові підстави для дострокового стягнення споживчого кредиту за кредитним договором від 26.05.2020 у справі №638/13683/15-ц.
Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 22.10.2025 у справі №539/402/24, відповідно до якого право кредитодавця вимагати дострокового повернення споживчого кредиту виникає за умови затримання споживачем сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, якщо таке право прямо передбачене договором про споживчий кредит. Правила кредитування, які не підписані позичальником, не є складовою кредитного договору та не можуть встановлювати додаткові права кредитора. За відсутності в договорі права на дострокове повернення кредиту, кредитор може вимагати стягнення лише простроченої заборгованості.
Відповідно до ст. 525, ч. 1 ст. 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (абз. 1 ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що кредитодавець не набув право на дострокове повернення споживчого кредиту в повному обсязі, строк виплати якого ще не настав, але з позичальника на користь банку підлягає стягненню прострочена заборгованість, яка виникла на час звернення товариства до суду з цим позовом.
Колегія суддів звертає увагу, що в постанові Верховного Суду від 26.09.2018 у справі №159/2146/15-ц зазначено наступне: «колегія суддів вважає безпідставними посилання апеляційного суду, як на законність підстави для відмови в задоволенні позову банку на недоведення суми заборгованості, оскільки заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини друга, третя статті 212 ЦПК України). Встановивши факт існування між сторонами не виконаних позичальником кредитних зобов`язань, суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої в суду не має сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти».
У постанові Верховного Суду від 22.10.2025 у справі №539/402/24 зазначено наступне: «Суд апеляційної інстанції встановив, що кредитодавець не набув право на дострокове повернення споживчого кредиту у повному обсязі, строк виплати якого ще не настав, однак з позичальника на користь банку підлягала стягненню прострочена заборгованість, яка виникла на час звернення банку до суду з цим позовом.»
Тобто, у даному випадку необхідно стягнути заборгованість у сумі, яка виникла на час звернення банку до суду з цим позовом.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до графіку платежів та розрахунку загальної вартості кредиту за період з 25.04.2023 по 25.09.2024 на виконання умов кредитного договору ОСОБА_1 повинен був сплатити 16898 грн на погашення заборгованості за кредитом, з яких: 5140 грн 01 коп. – тіло кредиту, 11757 грн 99 коп. – відсотки (а. с. 11, 12). За період з 26.04.2023 по 30.07.2024 відповідачем було сплачено 3768 грн 81 коп. на погашення заборгованості за тілом кредиту та 8540 грн – відсотків (а. с. 20).
Таким чином станом на 25.09.2024 відповідач мав заборгованість за тілом кредиту в сумі 1371 грн 20 коп. та за відсотками 3217 грн 99 коп.
У позовній заяві товариство просило стягнути 39923 грн 19 коп. заборгованості за тілом кредиту і 1633 грн 52 коп. заборгованості за відсотками.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З огляду на викладене, позов необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача в межах заявлених позовних вимог 1371 грн 20 коп. – заборгованість за тілом кредиту, 1633 грн 52 коп. – заборгованість за відсотками, а всього 3004 грн 72 коп.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 1 - 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки суд першої інстанції не врахував, що кредитним договором не передбачено право кредитодавця вимагати дострокового повернення кредиту, який є споживчим, та дійшов помилкового висновку про стягнення всієї суми кредиту, тому рішення районного суду необхідно змінити та стягнути з відповідача на користь позивача 3004 грн 72 коп. заборгованості, яка утворилася станом на день звернення до суду за період з 25.04.2023 по 25.09.2024 включно.
Відповідно до ч. 1, 13 ЦПК України, оскільки відповідач є особою з інвалідністю І групи, пропорційно задоволеним вимогам (7%) необхідно компенсувати позивачу за рахунок держави 211 грн 96 коп. (3028 грн х 7%) судового збору (а. с. 3, 156).
Крім того, пропорційно відмовленим позовним вимогам (93%) з позивача на користь держави потрібно стягнути 4224 грн 06 коп. судового збору, який потрібно було сплатити при подачі апеляційної скарги (4542 грн х 93%).
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України,
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30 квітня 2026 року змінити, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:
«Позов Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» 3004 грн 72 коп. заборгованості за кредитним договором від 25 квітня 2023 року №2039684040.
Компенсувати Акціонерному товариству «ОТП Банк» 211 грн 96 коп. судового збору за подання позовної заяви за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
В іншій частині позовних вимог відмовити».
Стягнути з Акціонерного товариства «ОТП Банк» на користь держави 4224 грн 06 коп. судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	А.О. Замченко	

Судді: В.І. Криворотенко 

А.М. Худик