Справа № 183/9087/25
№ 2/183/2894/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2026 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участі: секретаря судового засідання Моісєєва К. А., прокурора Чабан О. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Керівника Самарівської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі: Національної служби здоров`я України, Губиниської селищної ради до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Комунального підприємства «Центральна регіональна лікарня інтенсивного лікування Самарівського району» про:
- стягнення з ОСОБА_1 на користь держави в особі Національної служби здоров`я України коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_2 в сумі 14 520 гривень 61 копійка, які зарахувати до Державного бюджету України;
- стягнення з ОСОБА_1 на користь Губиниської селищної ради коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_2 в сумі 1 133 гривні 73 копійки,
В С Т А Н О В И В:
у вересні 2025 року Керівник Самарівської окружної прокуратури Дніпропетровської області (надалі – позивач) звернувся до суду з цим позовом.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 06 листопада 2023 року о 23:10 год водій ОСОБА_1 (надалі – відповідач), керуючи технічно справним автомобілем марки «Mercedes Benz S500», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в напрямку вулиці Спаської по вулиці Сучкова міста Новомосковськ, де на перехресті з вул. Зіни Білої, діючи необережно, не передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не діючи таким чином, щоб не піддавати загрози життю та здоров`я громадян, порушивши допустиму швидкість руху, не виконавши дій для зупинки транспортного засобу, допустив зіткнення з автомобілем «Opel Cadet», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , що виїжджав на перехрестя з другорядної дороги справа наліво за напрямком руху автомобіля «Mercedes Benz S500». Своїми діями водій ОСОБА_1 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 (б), 12.4, 12.9 (б) Правил дорожнього руху України (надалі – Правила). Порушення п. 12.4, 12.9(6) Правил водієм ОСОБА_1 знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водію автомобіля «Opel Cadet» ОСОБА_2 спричинені тілесні ушкодження у виді закритої травми грудної клітки з переломами 3,4,5,6,7-го ребер ліворуч, перелом акроміального відростка лівої ключиці, яка ускладнилася гемопневотораксом (кров та повітря у плевральній порожнині) зліва, підшкірною емфіземою зліва, закритого перелому медіальної кісточки лівої малогомілкової кістки, у своїй сукупності, по ступеню тяжкості відносяться до тяжких, як небезпечні для життя (згідно з п. 2.1.3.л Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року). Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2025 року у справі № 183/9968/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки без позбавлення права керувати транспортним засобом, зі звільненням від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України. В ході судового розгляду справи ОСОБА_1 повністю визнав себе винним в інкримінованому останньому діянні. Згідно з листом КП «Центральна регіональна лікарня інтенсивного лікування Самарівського району» № 656 від 26 червня 2025 року ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КП «Центральна регіональна лікарня інтенсивного лікування» з 07 листопада 2023 року по 20 листопада 2023 року (всього 13 ліжко днів). Собівартість витрат стаціонарного лікування ОСОБА_2 протягом 13 ліжко днів становить 15 654 грн 34 коп, з них сума витрат коштів місцевого бюджету складає 1 133 грн 73 коп, сума витрат на медичне лікування коштів, перерахованих Національною службою здоров`я України становить 14 520 грн 61 коп. Заходи щодо стягнення з ОСОБА_1 витрат на лікування ОСОБА_2 лікарнею самостійно не вживались. Згідно з листом Губиниської селищної ради № 1567 від 30 червня 2025 року заходи претензійно – позовного характеру, щодо стягнення з ОСОБА_1 витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_2 селищною радою не вживались, в добровільному порядку ОСОБА_1 вказані витрати не відшкодував.
Вказує, що витрати закладів охорони здоров`я на лікування потерпілого здійснені внаслідок злочинних дій відповідача, тому між діями останнього та цими витратами є прямий причинний-наслідковий зв`язок, що встановлено вироком суду, а тому обов`язок по відшкодуванню витрат необхідно покласти на відповідача та стягнути з нього витрачені на стаціонарне лікування потерпілого кошти.
Постановленою суддею ухвалою від 17 вересня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справ, призначено судове засідання.
22 вересня 2025 року відповідач подав заяву про ознайомлення зі справою та ознайомився, отримав копію ухвали суду. 19 листопада 2025 року відповідач особисто отримав судову повістку.
Прокурор Чабан О. В. у судовому засіданні позов підтримала з підстав, указаних у ньому, просила задовольнити. Вказала, що доказів на підтвердження відшкодування витрат потерпілому на лікування відповідач не надав, як не надав і доказів відшкодування витрат лікувальному закладу за лікування потерпілого. Зазначала, що витрати лікувального закладу за лікування потерпілого не залежать від потерпілого та компенсуються з відповідного бюджету, а отже виплата потерпілому будь-яких сум не є відповідним відшкодуванням.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позов не надав.
Позивачі, третя особа, кожен окремо подали заяви, в яких позов підтримали, просили розглянути справу у відсутність їх представників. Третя особа окремих пояснень не подавала.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, заслухавши пояснення прокурора, дослідивши доводи позовної заяви, перевіривши їх наданими доказами, висновує таке.
Згідно з ч. 1 ст. 1026 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.
Відповідно до частин 4-6 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Судом установлено, що вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2025 року у справі № 183/9968/24, зокрема, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк один рік. Покладено на ОСОБА_1 обов`язки, передбачені п. 1 та п. 2 ч.1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 10 838,24 грн. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_2 до обвинуваченого ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення залишено без розгляду. Вирок набрав законної сили 21 березня 2025 року.
Згідно з засвідченою копією листа Національної служби здоров`я України від 18 червня 2025 року № 25803/2-16-25 з додатками у виді копій Договорів про медичне обслуговування /а.с.12, 13-16, 17-20/ у 2023-2025 роках з КП «Новомосковська центральна регіональна лікарня інтенсивного лікування» (наразі – КП «Центральна регіональна лікарня інтенсивного лікування Самарівського району») за програмою медичних гарантій були укладені договори про медичне обслуговування населення № 3110-Е223-Р000 від 08 лютого 2023 року; № 2170-Е123-Р000 від 06 лютого 2023 року, № 0254-Е124-Р000 від 25 січня 2024 року, № 2664-Е124-Р000 від 09 лютого 2024 року, № 1003-Е125-Р000 від 12 лютого 2025 року за якими НСЗУ, як замовником медичних послуг за рахунок коштів Державного бюджету України здійснено оплату наданих лікарнею відповідних медичних послуг. Інформація про відшкодування до Державного бюджету України витрат понесених на лікування потерпілого, відсутня.
Відповідно до засвідчених копій листів КП «Центральна регіональна лікарня інтенсивного лікування Самарівського району» від 26 червня 2025 року № 656 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КП «Центральна регіональна лікарня інтенсивного лікування» з 07 листопада 2023 року по 20 листопада 2023 року (всього 13 ліжко днів). Собівартість витратстаціонарного лікування ОСОБА_2 протягом 13 ліжко днів становить 15 654 грн 34 коп, з них сума витрат коштів місцевого бюджету складає 1 133 грн 73 коп, сума витрат на медичне лікування коштів, перерахованих Національною службою здоров`я України становить 14 520 грн 61 коп. Заходи щодо стягнення з ОСОБА_1 витрат на лікування ОСОБА_2 лікарнею самостійно не вживались /а.с.25/.
Згідно з листом Губиниської селищної ради від 30 червня 2025 року № 1567 заходи претензійно – позовного характеру, щодо стягнення з ОСОБА_1 витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_2 селищною радою невживались, в добровільному порядку ОСОБА_1 вказані витрати не відшкодував /а.с.23/.
Вирішуючи спір, суд ураховує такі норми законодавства.
Відповідно до ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Частиною 3 та ч. 4 ст. 56 ЦПК України закріплено право прокурора у визначених законом випадках звертатися до суду з позовною заявою.
Наведені обставини є підставою для представництва інтересів держави в суді прокурором.
Згідно з п. 1.2 Статуту КП «Новомосковська центральна регіональна лікарня інтенсивного лікування» (наразі – КП «Центральна регіональна лікарня інтенсивного лікування Самарівського району»), затвердженого рішенням Губиниської селищної ради від 26 листопада 2021 року № 13-10/VIII /а.с.28-31/ Комунальне підприємство «Новомосковська центральна регіональна лікарня інтенсивного лікування» згідно з рішенням Губиниської селищної ради від 16 грудня 2020 року № 6-2/VIII прийняте до комунальної власності Губиниської селищної ради. Згідно з п.1.4 Статуту засновником та Органом управління Підприємства є Губиниська селищна рада (ідентифікаційний код ЄДРПОУ 04338457). Згідно п.5.2 Статуту майно Підприємства є комунальною власністю Губиниської селищної ради й закріплюється за ним на праві оперативного управління. Здійснюючи право оперативного управління. Підприємство володіє, користується зазначеним майном, вчиняючи щодо нього дії, які не суперечать чинному законодавству та цьому Статутові. Згідно з п.5.3 Статуту джерелом формування майна Підприємства є у тому числі бюджетні кошти, майно та кошти, отримані з інших джерел, не заборонених законодавством України. 
Витрати, здійснені вищевказаною медичною установою на лікування потерпілого від злочину та непогашення зазначених витрат, призводять до ненадходження коштів до місцевого бюджету, що створює навантаження на бюджет та ускладнює процес безкоштовного лікування осіб, які цього потребують, чим завдається істотна шкода державним інтересам. В умовах чинного законодавства частина витрат закладів охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи потерпілої від кримінального правопорушення здійснюється за рахунок коштів місцевого бюджету, а інша частина за рахунок коштів державного бюджету в рамках укладених між закладом охорони здоров`я та Національною службою здоров`я України договорів про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій.
Відтак, враховуючи відсутність доказів самостійного стягнення витрат позивачами прокурор підтвердив право звернення до суду з цим позовом.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого.
Пунктом 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545 (далі – Порядок) передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу.
Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання.
У пункті 3 Порядку зазначено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора.
Крім цього, методологія та порядок обліку фактичних витрат закладів охорони здоров`я у зв`язку з наданням послуг з медичного обслуговування, які враховуються під час розрахунку єдиних тарифів та коригувальних коефіцієнтів на медичні послуги, визначені Методикою розрахунку вартості послуги з медичного обслуговування, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2017 року № 1075
Ця Методика спрямована на забезпечення стандартизації та уніфікації підходів до обліку витрат у закладах охорони здоров`я та встановлення базових принципів універсальної національної системи розрахунку вартості послуг з медичного обслуговування, фінансування яких забезпечується за рахунок бюджетних коштів.
Згідно з формулою розрахунку середньої вартості ліжко-дня у клінічному відділенні така вартість визначається шляхом ділення загальної вартості клінічного відділення після виконання покрокового розподілу витрат на загальну кількість ліжко-днів у клінічному відділенні.
У судовому засіданні судом досліджено наданий позивачем розрахунок витрат на стаціонарне лікування, наведений третьою особою в листі від 26 червня 2025 року № 656, що містить інформацію про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого, який за розміром відповідає сумі, заявленій до стягнення позивачем.
Суд вважає, що зазначені докази є належними та допустимими, оскільки отримані безпосередньо з лікувального закладу, в якому перебував потерпілий.
Доказів на спростування заявлених до стягнення витрат відповідачем не надано.
Отже, враховуючи вищевикладене, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд висновує, що в судовому засіданні встановлено причино-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_1 та підставами перебування потерпілого ОСОБА_2 на лікуванні. Позивачем належними доказами доведено розмір витрат, пов`язаних із стаціонарним лікуванням потерпілої особи, а тому обов`язок з відшкодування витрат необхідно покласти на відповідача, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Крім того, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, ураховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь держави у розмірі 968,96 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 274, 276, 282 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
позов Керівника Самарівської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі: Національної служби здоров`я України, Губиниської селищної ради – задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Національної служби здоров`я України кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_2 , в розмірі 14 520 (чотирнадцять тисяч п`ятсот двадцять) гривень 61 копійка, які зарахувати до Державного бюджету України.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Губиниської селищної ради кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_2 , в розмірі 1 133 (одна тисяча сто тридцять три) гривні 73 копійки, які зарахувати до місцевого бюджету.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Рішення у повному обсязі складене та підписане 18 травня 2026 року.

Учасники справи:
прокурор – Самарівська окружна прокуратура Дніпропетровської області, код в ЄДРПОУ 02909938; місцезнаходження за адресою: Дніпропетровська обл., Самарівський р-н, м. Самар, вул. Гетьманська, буд. 5;
позивач-1 – Національна служба здоров`я України, код в ЄДРПОУ 42032422; місцезнаходження за адресою: м. Київ, пр-т Степана Бандери, буд. 19; р/р UA978999980313080115000026011, отримувач ГУК у м. Києві/Шевченківський району/24060300, код отримувача (ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача: Казначейство України;
позивач-2 – Губиниська селищна рада, код в ЄДРПОУ 04338457; місцезнаходження за адресою: Дніпропетровська обл., Самарівський р-н, с-ще Губиниха, вул. Шевченка, буд. 16; р/р UA078201720344330006000026766, отримувач ГУК у Дніпропетровській області, код отримувача (ЄДРПОУ) 26137707, банк отримувача: Казначейство України;
відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;
третя особа – Комунальне підприємство «Центральна регіональна лікарня інтенсивного лікування Самарівського району», код в ЄДРПОУ 26137707, місцезнаходження за адресою: Дніпропетровська обл., Самарівський р-н, м. Самар, вул. Гетьманська, буд. 238.

Суддя         Д. О. Парфьонов