П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 600/5874/25-а 
Головуючий у 1-й інстанції: Анісімов Олег Валерійович 
Суддя-доповідач: Томчук А.В. 
15 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Томчука А.В. 
суддів: Драчук Т. О.  Савицької Н.В. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області , в якому просив:
- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо зменшення починаючи з 01.02.2020, з 01.02.2021, з 01.02.2023 основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 86 процентів до 70 процентів сум грошового забезпечення;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити перерахунки та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2020, з 01.02.2021, з 01.02.2023, без обмеження її максимальним розміром, (з урахуванням висновків рішень Чернівецького окружного адміністративного суду від 12.12.2024 у справі № 600/3868/24-а, а також від 08.04.2025 у справі № 600/665/25-а) із застосуванням 86 процентів сум грошового забезпечення, визначених у довідках №ХЖ16763 від 05.08.2024, №ХЖ16763 від 13.12.2024 наданих ІНФОРМАЦІЯ_1 , про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2020, станом на 01.01.2021 та станом на 01.01.2023, з врахуванням раніше проведених виплат;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо зменшення пенсії ОСОБА_1 починаючи з 01.02.2023 до розміру десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, що втратили працездатність; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію починаючи з 01.02.2023 без обмеження максимальним її розміром, а саме зобов`язати відповідача здійснити перерахунки пенсії позивача з 01.02.2023, з 01.03.2024, з 01.01.2025, з 01.03.2025 без обмеження максимальним розміром.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 18.02.2026 позов задоволено частково. 
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 з 86% до 70 % відповідних сум грошового забезпечення при проведенні перерахунку пенсії з 01.02.2020 року, з 01.02.2021 року та з 01.02.2023 року.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо здійснення ОСОБА_1 перерахунку та виплати пенсії з 01.02.2023 року із застосуванням обмеження виплати пенсії максимальним розміром.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з 01.02.2020 року, з 01.02.2021 року та з 01.02.2023 року, виходячи із 86% відповідних сум грошового забезпечення.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з 01.02.2023 року без обмеження виплати пенсії максимальним розміром.
В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області судові витрати у вигляді сплаченого згідно квитанції від 24.12.2025 року судового збору у розмірі 968,96 грн.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, виходив з того, що обмеження максимального розміру пенсії осіб, право на пенсійне забезпечення яких встановлене Законом № 2262-XII, є протиправним з огляду на рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 та від 12.10.2022 № 7-р(ІІ)/2022, а зменшення відсоткової ставки з 86% до 70% при перерахунку пенсії суперечить принципу юридичної визначеності. В частині вимог щодо перерахунку пенсії з 01.03.2024, з 01.01.2025, з 01.03.2025 без обмеження максимальним розміром суд відмовив, оскільки не встановив застосування відповідачем такого обмеження за вказані періоди.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ в Чернівецькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 18.02.2026 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування доводів скарги відповідач зазначає, що при перерахунку пенсії застосовано норми законодавства, чинного на момент його проведення, зокрема, Закон України від 27.03.2014 № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», яким внесено зміни до статті 13 Закону № 2262-XII, відповідно до яких максимальний розмір пенсії не повинен перевищувати 70 відсотків відповідних сум грошового забезпечення. Також зазначає, що обмеження розміру пенсії визначене не лише Законом № 2262-XII, а й Законом № 3668-VI, який не був предметом розгляду Конституційного Суду України у справі № 7-рп/2016 від 20.12.2016. Посилається на рішення ЄСПЛ у справі «Великода проти України» та рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 № 20-рп/2011 щодо залежності розмірів соціальних виплат від фінансових можливостей держави. Водночас зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 12.10.2022 № 7-р(ІІ)/2022 визнано неконституційними приписи статті 2 Закону № 3668-VI, які втрачають чинність з 12.04.2023, однак вважає, що без обмеження максимальним розміром підлягають виплаті лише пенсії, призначені з 12.04.2023 особам, які під час служби збройно захищали суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії Російської Федерації. Вказує, що документи, які підтверджують належність позивача до зазначеної категорії осіб, в органі Пенсійного фонду відсутні.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, представник позивача — Шеромов В.Д. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунки пенсії позивача з 01.02.2023, з 01.03.2024, з 01.01.2025, з 01.03.2025 без обмеження максимальним розміром та змінити пункт 5 резолютивної частини рішення, виклавши його у редакції: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію починаючи з 01.02.2023 без обмеження максимальним її розміром, а саме зобов`язати відповідача здійснити перерахунки пенсії позивача з 01.02.2023, з 01.03.2024, з 01.01.2025, з 01.03.2025 без обмеження максимальним розміром». В обґрунтування доводів скарги представник позивача зазначає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, виклавши зобов`язальну частину резолютивної частини рішення в іншому формулюванні, ніж було заявлено позивачем, чим порушив ч. 2 ст. 9 КАС України. Вказує, що позовна вимога була сформульована як зобов`язання відповідача здійснити перерахунки пенсії з 01.02.2023, з 01.03.2024, з 01.01.2025, з 01.03.2025 без обмеження максимальним розміром, тоді як суд зобов`язав здійснити лише один перерахунок з 01.02.2023, що не забезпечує ефективного захисту прав позивача. Зазначає, що рішення суду в такій редакції порушує право позивача на отримання ефективного засобу правового захисту, гарантоване ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Інших заяв від учасників справи до суду не надходило.
З урахуванням приписів статті 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків. 
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивачу призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII (далі — Закон № 2262-XII) у розмірі 86% від суми грошового забезпечення, що підтверджується матеріалами пенсійної справи. Пенсію позивачу призначено з 11.02.2004.
Згідно протоколів про перерахунок пенсії з 01.02.2020, з 01.02.2021 та з 01.03.2022, 01.02.2023, 01.03.2024, позивачу проведено перерахунок пенсії з розрахунку 70% від суми грошового забезпечення замість раніше встановлених 86%.
Згідно протоколу про перерахунок пенсії з 01.02.2023, з 01.03.2024 пенсію позивачу обмежено максимальним розміром десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
У жовтні 2025 року на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 08.04.2025 по справі № 600/665/25-а, яке набрало законної сили 25.08.2025, позивачу проведено перерахунок пенсії з 01.02.2023 в межах покладених судом зобов`язань.
Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом.
У відповідності до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Водночас за приписами частини другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційних скарг та виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить з наступного.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є Закон № 2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09.04.1992 за № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ), відповідно до якого держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку зі збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Відповідно до частини 4 статті 63 Закону № 2262-XII усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
Статтею 43 Закону № 2262-XII передбачено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством.
Щодо доводів апеляційної скарги ГУ ПФУ в Чернівецькій області стосовно правомірності застосування 70% при перерахунку пенсії, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 5 статті 17 Конституції України визначено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08 липня 2011 року № 3668-VI, який набрав чинності 01 жовтня 2011 року, внесено зміни до частини 2 статті 13 Закону № 2262-XII, яким встановлено, що максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 80 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.
Таким чином, з 01.10.2011 положення частини 2 статті 13 Закону № 2262-ХІІ щодо визначення граничного розміру пенсії за вислугу років 90% відповідних сум грошового забезпечення втратили чинність у зв`язку з внесенням змін до редакції цієї статті Законом № 3668-VІ.
В подальшому, відповідно до Закону України від 27.03.2014 за №1166-VІІ "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України", який набрав чинності 01.04.2014, було внесено зміни до частини другої статті 13 Закону № 2262-ХІІ, де число " 80" замінили на число " 70" (максимальний розмір пенсії), що, на думку відповідача, передбачає необхідність проведення перерахунку пенсії позивача в розмірі 70% від грошового забезпечення.
Аналізуючи встановлені у справі обставини та враховуючи положення процитованих норм у їх сукупності, суд доходить висновку, що положення статті 13 Закону № 2262-ХІІ, якими встановлено розмір пенсії виходячи з 70 відсотків від грошового забезпечення, можуть застосовуватись лише до правовідносин, що виникли після 01.04.2014, тобто набрання ними чинності, та стосуються питань саме призначення пенсії, а не її перерахунку. Адже до останнього застосовуються спеціальні норми, що регулюють умови та підстави встановлені саме щодо перерахунку пенсії.
Так, згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (Рішення № 5-рп/2002).
Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають на момент звернення за призначенням пенсії.
Вказана позиція щодо застосування норм права до спірних правовідносин, міститься в постанові Верховного Суду України від 10.12.2013 у справі №21-420а13.
Окремо суд акцентує увагу на тому, що призначення та перерахунок пенсії є різними за змістом та механізмом процедурами та встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 80 відсотків, а потім 70 відсотків грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії. Відтак, при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватись норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.
Аналогічного висновку дійшла колегія Верховного суду у складі Касаційного адміністративного суду в постанові від 24.04.2018 справа № 686/12623/17 (провадження № К/9901/849/17).
Крім того, аналогічні за змістом висновки відображені в рішенні Верховного Суду від 04.02.2019 за наслідками розгляду зразкової справи № 240/5401/18-а.
Разом з тим, як правильно зазначив суд першої інстанції, застосований відповідачем підхід до перерахунку пенсії позивачеві суперечить такому обов`язковому елементу верховенства права, як юридична визначеність, оскільки відповідачем при здійсненні перерахунку пенсії змінено базові гарантії позивача у вигляді максимального розміру пенсії, обчисленого відповідно до статті 13 Закону № 2262-XII, шляхом зменшення процентної ставки з 86 до 70 відповідних сум грошового забезпечення.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність дій відповідача щодо зменшення розміру пенсії позивача з 86% до 70% відповідних сум грошового забезпечення при проведенні перерахунку пенсії з 01.02.2020, з 01.02.2021 та з 01.02.2023, оскільки позивач набув право на пенсію у розмірі 86% на момент її призначення і цей розмір не може бути зменшено наступними змінами в законодавстві.
Щодо доводів апеляційної скарги ГУ ПФУ в Чернівецькій області стосовно правомірності обмеження пенсії максимальним розміром, колегія суддів зазначає наступне.
Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VI (далі — Закон № 3668-VI), яким внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII.
Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Конституційний Суд України виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, є пріоритетними та мають безумовний характер, а обмеження максимального розміру пенсії порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту зазначених осіб.
Положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон № 2262-XII) прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII) та є однаковими за змістом, тобто є однопредметними правовими нормами.
Конституційним Судом України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.
Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України від 12 жовтня 2022 року № 7-р(ІІ)/2022 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), приписи статті 2 Закону № 3668-VI зі змінами, що поширюють свою дію на Закон № 2262-XII, в тім, що вони не забезпечують соціальних гарантій високого рівня, які випливають зі спеціального юридичного статусу громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії Російської Федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року. У пункті 3 резолютивної частини Рішення № 7-р(ІІ)/2022 зазначено, що приписи статті 2 Закону № 3668-VI, визнані неконституційними, втрачають чинність через шість місяців із дня ухвалення цього Рішення (з 12.04.2023).
Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.
У постанові від 13.02.2019, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18, із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявності у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Верховний Суд у постанові від 16 грудня 2021 року у справі № 400/2085/19 дійшов висновку, що обмеження максимального розміру пенсії особам, право на пенсійне забезпечення яких встановлене Законом № 2262-XII, є протиправним. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.07.2022 у справі № 580/3451/21, від 20.07.2022 у справі № 340/2476/21 та від 29.06.2022 у справі № 640/19118/18.
Зважаючи на викладене, при розрахунку пенсії застосуванню підлягають норми Закону № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 та Рішення від 12.10.2022 № 7-р(ІІ)/2022, а не норми Закону № 3668-VI. Тому обмеження максимального розміру пенсії особам, право на пенсійне забезпечення яких встановлене Законом № 2262-XII, є протиправним.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що Закон № 3668-VI не був предметом розгляду Конституційного Суду України у справі № 7-рп/2016, не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки Рішенням Конституційного Суду України від 12.10.2022 № 7-р(ІІ)/2022 безпосередньо визнано неконституційними приписи статті 2 Закону № 3668-VI, що поширюють свою дію на Закон № 2262-XII.
Доводи відповідача про те, що без обмеження максимальним розміром підлягають виплаті лише пенсії, призначені з 12.04.2023 особам, які під час служби збройно захищали суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії Російської Федерації, також є безпідставними, оскільки Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 визнано неконституційними положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, які втратили чинність з дня ухвалення цього Рішення (20.12.2016), тобто обмеження максимальним розміром пенсії для всіх осіб, які мають право на пенсію за Законом № 2262-XII, є протиправним незалежно від їх належності до категорії учасників бойових дій.
Таким чином, доводи апеляційної скарги ГУ ПФУ в Чернівецькій області не спростовують висновків суду першої інстанції в частині визнання протиправними дій відповідача та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії з 01.02.2020, з 01.02.2021 та з 01.02.2023, виходячи із 86% відповідних сум грошового забезпечення, а також здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01.02.2023 без обмеження виплати пенсії максимальним розміром.
Щодо доводів апеляційної скарги представника позивача стосовно необхідності зміни пункту 5 резолютивної частини рішення суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною 2 статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач у позовній заяві просив зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити пенсію починаючи з 01.02.2023 без обмеження максимальним її розміром, а саме зобов`язати відповідача здійснити перерахунки пенсії позивача з 01.02.2023, з 01.03.2024, з 01.01.2025, з 01.03.2025 без обмеження максимальним розміром.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов у цій частині, виклав зобов`язальну частину резолютивної частини рішення у формулюванні, відмінному від заявлених позовних вимог, а саме: зобов`язав відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01.02.2023 без обмеження виплати пенсії максимальним розміром, при цьому відмовивши у задоволенні вимог щодо перерахунків з 01.03.2024, з 01.01.2025, з 01.03.2025 без обмеження максимальним розміром з мотивів того, що судом не встановлено застосування відповідачем такого обмеження за вказані періоди.
Колегія суддів зазначає, що позовна вимога позивача була сформульована як єдина вимога, спрямована на зобов`язання відповідача здійснити перерахунки пенсії за декілька дат (з 01.02.2023, з 01.03.2024, з 01.01.2025, з 01.03.2025) без обмеження максимальним розміром. Зазначена вимога обумовлена тим, що відповідно до наявних у матеріалах справи перерахунків пенсії позивача відповідач обмежив розмір пенсії максимальним розміром за весь період, починаючи з 01.02.2023 шляхом нарахування та виплати позивачеві пенсії у розмірі меншому, ніж зазначений у перерахунках.
Разом з тим, суд першої інстанції у пункті 5.4 рішення зазначив, що згідно наявних у матеріалах справи протоколів про перерахунок пенсії судом не встановлено застосування відповідачем обмеження пенсії максимальним розміром при перерахунках з 01.03.2024, з 01.01.2025, з 01.03.2025. 
Колегія суддів частково не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, адже матеріали справи місять протокол перерахунку пенсії позивача станом на 01.03.2024, з якого вбачається, що з 01.03.2024 відповідач також застосував обмеження максимального розміру до пенсії позивача.
Також, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, зобов`язавши відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01.02.2023 без обмеження виплати пенсії максимальним розміром, фактично забезпечив захист прав позивача щодо усунення обмеження максимальним розміром пенсії починаючи з 01.02.2023, що охоплює і наступні періоди виплати пенсії. Зобов`язання здійснити перерахунок пенсії з 01.02.2023 без обмеження максимальним розміром за своїм змістом означає, що пенсія має виплачуватися без такого обмеження починаючи з цієї дати, включаючи всі наступні перерахунки.
Водночас колегія суддів вважає, що з метою ефективного захисту прав позивача та забезпечення належного виконання судового рішення, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з 01.03.2024, з 01.01.2025, з 01.03.2025 без обмеження виплати пенсії максимальним розміром, оскільки судом встановлено протиправність обмеження пенсії позивача максимальним розміром починаючи з 01.02.2023, з 01.03.2024, а наступні перерахунки пенсії за цей період мають здійснюватися з урахуванням цього висновку.
Апеляційний суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (див. п.п. 29– 30 рішення ЄСПЛ у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), заява № 18390/91, від 09.12.1994). При цьому, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (див. пункт 30 рішення ЄСПЛ у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), заява № 49684/99, від 27.09.2001).
Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ГУ ПФУ в Чернівецькій області підлягає залишенню без задоволення, а апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до частини другої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно з пунктами 1, 4 частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права.
Беручи до уваги наведене, оскільки суд першої інстанції, невірно встановив обставини справи, та виклав зобов`язальну частину резолютивної частини рішення у формулюванні, що не повністю відповідає заявленим позовним вимогам, не забезпечив ефективного захисту прав позивача, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині пунктів 5 та 6 резолютивної частини. В іншій частині рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підлягає залишенню без змін.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2025 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з 01.03.2024, з 01.01.2025, з 01.03.2025 без обмеження виплати пенсії максимальним розміром.
Пункти 5 та 6 резолютивної частини рішення викласти у такій редакції:
"5. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з 01.02.2023, з 01.03.2024, з 01.01.2025, з 01.03.2025 без обмеження виплати пенсії максимальним розміром."
В іншій частині рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року у справі № 600/5874/25-а залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.  

Головуючий	 		Томчук А.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Драчук Т. О.    Савицька Н.В.