Номер провадження: 33/813/1026/26
Номер справи місцевого суду: 496/1832/26 
Головуючий у першій інстанції Горяєв І. М. 
Доповідач Коновалова В. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
Іменем України
25.05.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Коновалової В.А., 
з участю секретаря судового засідання – Юцикова Д.Є.,
захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – Фальковського Андрія Олексадровича,
розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Одеса в залі суду
апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Фальковського Андрія Олексадровича,
на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 03 квітня 2026 року, у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП,

в с т а н о в и в:
Короткий зміст постанови суду першої інстанції
Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 03 квітня 2026 року визнано винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) місяці та стягнуто судовий збір на користь держави у розмірі 665,60 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвокат Фальковський А.О., просить скасувати постанову Біляївського районного суду Одеської області від 03 квітня 2026 року по справі № 496/1832/26 в частині призначення ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 3 місяці, прийняти нове рішення, яким застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення лише у вигляді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами; при вирішенні питання про вид і міру адміністративного стягнення врахувати щире каяття, відсутність істотної суспільної шкоди, подальше усунення порушення шляхом проходження обов`язкового технічного контролю, технічну справність транспортного засобу, стан здоров`я, сімейний та майновий стан особи, а також те, що керування транспортним засобом є єдиним джерелом утримання його сім`ї.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд першої інстанції фактично не надав належної оцінки тому, що в конкретних обставинах справи правопорушення не спричинило жодних шкідливих наслідків, не потягло заподіяння шкоди життю, здоров`ю чи майну інших осіб, не було пов`язане з дорожньо-транспортною пригодою, а також усунення правопорушення, а також визнання провини та щире каяття. Зокрема, зазначає, що ОСОБА_1 пояснював, що транспортний засіб був зупинений на виїзді з міста в районі «Два стовпи», коли він фактично прямував для проходження обов`язкового технічного контролю, до цього тривалий час мав проблеми зі здоров`ям, проходив лікування та обстеження. Зазначає, що суд не врахував особу правопорушника та його сімейний стан у тому обсязі, як цього вимагає ст. 33 КУпАП, так як він утримує сім`ю, займається перевезеннями, а керування транспортним засобом є для нього джерелом заробітку. 
Захисник просить суд індивідуалізувати покарання, обмежившись призначенням покарання, що є меншим, ніж передбачено санкцією закону про адміністративну відповідальність, посилаючись на ст. 61 Конституції України та сталу практику Європейського суду з прав людини.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явився,у відповідності до положень ч. 5 ст. 294 КУпАП,  про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, судову повістку отримав 12.05.2026 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправленя.
Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвокат Фальковський А.О., доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд вважає необхідним зазначити таке.
Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП).
Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції вважав, що факт скоєння вказаного правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 600403 від 25.02.2026 року, довідкою про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення, постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6354807 від 16.12.2025 року. При визначенні виду і міри адміністративного стягнення ОСОБА_1 , суд прийняв до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого, фактичні обставини справи, особу порушника та вважав, що адміністративне стягнення повинно бути накладене на нього у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами в межах мінімальної санкції статті, за якою кваліфіковані його дії.
Частиною 3 ст. 121 КУпАП передбачено відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.
Відповідальність за ч. 4 ст. 121 КУпАП настає за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених ч. 1-3 ст. 121 КУпАП.
Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1  у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП, ніким з учасників справи не оспорюється, тому апеляційним судом не перевіряється.
У відповідності до прохальної частини апеляційної скарги, предметом апеляційного перегляду є зміна накладеного на ОСОБА_1  адміністративного стягнення.
Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (ч. 2 ст. 33 КУпАП).
Санкцією ч. 4 ст. 121 КУпАП передбачено накладення штрафу в розмірі від п`ятидесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців або адміністративний арешт на строк від п`яти до десяти діб.
Тобто у випадку застосування стягнення у вигляді штрафу, позбавлення права керування транспортними засобами є обов`язковим.
Згідно з приміткою до ст. 22 КУпАП положення ч. 1 ст. 22 КУпАП можливість звільнення від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення не застосовуються до правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 121 КУпАП.
Як убачається з матеріалів провадження, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 600403 від 25.02.2026 року, 25.02.2026 року о 12:10 год., за адресою Тираспільське шосе 22/1 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом бус іvecho, номерний знак НОМЕР_1 , що не пройшов обов`язковий технічний контроль повторно протягом року, чим порушив п. 31.3 б ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 4 ст. 121 КУпАП.
Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6354807 від 16.12.2025 року, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом 35S13, номерний знак НОМЕР_1 , за адресою м. Одеса, траса Київ-Одеса 452 км, яке підлягає обов`язковому технічному контролю але своєчасно його не пройшов у встановленому законом порядку, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 121 КУпАП.
Тобто, водій ОСОБА_1 учинив грубе порушення вимог ПДР України, керуючи джерелом підвищеної небезпеки автомобілем іvecho, номерний знак НОМЕР_1 , який підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов. Таким чином, вчинивши правопорушення повторно протягом року.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що будь-яка особа, яка володіє чи керує транспортним засобом, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілем та керувати ними, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Так, ОСОБА_1 , як водій який, як він зазначає, займається перевезеннями, зобов`язаний був суворо дотримуватися ПДР України та, з огляду на те, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, розуміти, що керування автомобілем, становить суспільну небезпеку, адже може призвести до виникнення ДТП, заподіяння шкоди, завданню збитків державним чи суспільним інтересам, а також життю і здоров`ю іншим учасникам дорожнього руху.
Суд не вправі, при визнанні особи винуватою за ч. 4 ст. 121 КУпАП, призначити інше покарання, ніж передбачене санкцією, або ж перейти до іншого виду стягнення чи звільнити від стягнення.
Крім того, апеляційний суд бере до уваги правові висновки, що містяться в п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», з яких вбачається, що судам необхідно враховувати, що КУпАП не передбачає накладення адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією певної норми. Тому згідно зі ст. 33 цього Кодексу основні й додаткові стягнення слід застосовувати з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи правопорушника, ступеня його вини, майнового стану, обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, у межах санкцій відповідних норм.
Апеляційний суд ставиться критично до доводів апеляційної скарги, що ОСОБА_1 був зупинений на виїзді з міста в районі «Два стовпи», коли він фактично прямував для проходження обов`язкового технічного контролю, оскільки протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 600403 складено 25.02.2026 року о 12 годині 28 хвилин, проте, з наданих стороною захисту доказів убачається, що протокол перевірки технічного стану транспортного засобу IVECO 35S13, номерний знак НОМЕР_1 , складено 04.03.2026 року, тобто через тиждень після складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 121 КУпАП.
Також суд вважає необґрунтованими посилання захисника на проблеми ОСОБА_1 зі здоров`ям, проходження лікування та обстеження після винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6354807 від 16.12.2025 року, оскільки в наданій виписці із медичної карти амбулаторного хворого від 03.02.2026 року, зазначено тільки назву діагнозу, при цьому виписка не містить відомостей щодо проходження ОСОБА_1 лікування із зазначенням відповідного періоду.
Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 утримує сім`ю, займається перевезеннями, а керування транспортним засобом є для нього джерелом заробітку, не можуть слугувати підставою для задоволення апеляційних вимог з урахуванням встановленої законодавцем санкції, характеру вчиненого діяння та суспільної небезпеки правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП.
Ураховуючи викладені вище дані та обставини в їх сукупності, суд апеляційної інстанції вважає, що накладене судом першої інстанції на ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 місяці, яке, при цьому, є найменш суворим і мінімальним за розміром та тривалістю, як наслідок, відповідає вимогам ст. 23, 33 КУпАП, із урахуванням принципів співмірності, індивідуалізації за своїм видом і розміром законне, справедливе та сприяє меті адміністративного стягнення, тобто є необхідним і достатнім для виховання ОСОБА_1 у дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, у зв`язку з чим, підстави для застосування щодо ОСОБА_1 іншого виду стягнення є відсутніми.
Законодавець не передбачає можливості за ч. 4 ст. 121 КУпАП призначення стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, у зв`язку з чим апеляційна скарга сторони захисту задоволенню не підлягає.
Отже, приймаючи до уваги встановлені обставини справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги, а тому висновок суду першої інстанції про визнання ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП, є законним та обґрунтованим, тому немає підстав для скасування або зміни постанови суду.
Даних про те, що в справі неправильно застосовано норми матеріального права чи допущено порушення норм процесуального права при дослідженні місцевим судом доказів, перевіркою матеріалів справи не встановлено.
Адміністративне стягнення на правопорушника накладено у відповідності до вимог ст.ст. 33-34 КУпАП України, з врахуванням його особи, ступеня та характеру скоєного, в межах санкції ч. 4 ст. 121 КУпАП.
Відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова Біляївського районного суду Одеської області від 03 квітня 2026 року без змін.
Керуючись ст.ст. 251, 280, 283, 294 КУпАП суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Фальковського Андрія Олексадровича, залишити без задоволення.
Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 03 квітня 2026 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя В.А. Коновалова