Справа № 337/3979/26
Номер провадження 2-о/337/156/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2026 року	м. Запоріжжя	

Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючої судді Калугіної Г.Б.,
за участю секретаря Огурцової О.В.,
розглянувши в порядку окремого провадження заяву  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , заінтересована особа: Оріхівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, ЄДРПОУ 25479860, адреса: м. Запоріжжя, пр-т Інженера Преображенського, буд. 15, про встановлення факту смерті,

ВСТАНОВИВ:

22.06.2026 заявник ОСОБА_1 звернулася до суду через свого представника адвоката Гавриленко Н.А. із заявою про встановлення факту смерті матері заявника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на тимчасово окупованій території, зацікавлена особа Оріхівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 на окупованій території в м. Пологи, Пологівський район, Запорізька область, померла мати заявника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка ст. Матай, Тюбінського району, Курганської області (нині - Республіка Казахстан). Факт смерті підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть від 16 грудня 2025 року № 352, виданим медичним закладом «Пологовская городская больница». На день смерті ОСОБА_2 місто Пологи Запорізької області перебувало та продовжує перебувати під тимчасовою окупацією Російської Федерації, що унеможливлює проведення державної реєстрації смерті відповідно до законодавства України у звичайному порядку. За життя ОСОБА_2 відмовилась набувати громадянство Російської Федерації та не отримувала паспорт громадянина Російської Федерації, тому в оформленні свідоцтва про смерть зразка окупаційної влади було відмовлено. У зв`язку із смертю ОСОБА_2 отримати документ, який є підставою для державної реєстрації смерті відповідно до законодавства України, неможливо. Свідоцтво про смерть українського зразка відсутнє. Реєстрація смерті органами державної реєстрації актів цивільного стану України на тимчасово окупованій території не здійснювалася. Встановлення факту смерті необхідне заявнику для проведення державної реєстрації смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану України, отримання свідоцтва про смерть встановленого зразка, оформлення спадкових прав та реалізації інших прав і законних інтересів, пов`язаних зі смертю матері.
Померла є матір`ю заявника згідно свідоцтва про народження, виданого серії НОМЕР_2 від 10.10.1970.
Заявник просить встановити факт смерті його матері ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Пологи, Пологівського району, Запорізької області.
Ухвалою суду від 22.06.2026 відкрито окреме провадження у цивільній справі за даною заявою і призначено відкрите судове засідання. 
Заявник ОСОБА_1 та його представник адвокат Гавриленко Н.А. в судове засідання не прибули, в заяві про встановлення факту смерті на окупованій території просили суд проводити розгляд справи у відсутність сторони заявника, просять заяву задовольнити.
Представник заінтересованої особи - Оріхівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вирішити справу просить на розсуд суду.
Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.
Заява подана ОСОБА_1 , який, згідно свідоцтва про народження, виданого серії НОМЕР_2 від 10.10.1970, є сином померлої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть від 16 грудня 2025 року № 352, виданого медичним закладом «Пологовская городская больница», вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померла в м. Пологи, Пологівський район, Запорізька область. 
Виходячи з практики ЄСПЛ, необхідно враховувати висновки суду у справах проти Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001), Молдови та Росії (Mozer v. The Republicof Moldova and Russia, 23.02.2016), де наголошено, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]. Цей висновок в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватись недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованих територіях, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цих територій при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. 
Таким чином, документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ цієї категорії.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.
У відповідності до частин 3, 4 ст. 49 ЦК України, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України визначені ст. 317 цього Кодексу. За змістом частин 1, 2 статті 317 цього Кодексу заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.
Відповідно до п. 1 гл. 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24.12.2010 № 3307/5), підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024 (далі-лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024 (далі-фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перенатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.
Факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки ст. Матай, Тюбінського району, Курганської області (нині - Республіка Казахстан),  підтверджується наданими заявником документами, зокрема: копією лікарського свідоцтва про смерть від 16 грудня 2025 року № 352, виданим медичним закладом «Пологовская городская больница», з якого вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Пологи, Пологівський район, Запорізька область, які суд вважає необхідним прийняти до уваги при ухваленні вказаного рішення, застосувавши до зазначених правовідносин так звані "намібійські винятки" Міжнародного суду ООН: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Також суд враховує, що м. Пологи, Пологівський район, Запорізька область знаходиться на тимчасово окупованій території України, де державні органи влади тимчасово не здійснюють свої повноваження і відповідно заявник не має можливості отримати документи про смерть матері встановленого законами України зразка. Отже, підтвердити відповідний факт в позасудовому порядку заявник не має можливості.
З огляду на викладене суд вважає, що дійсно для проведення державної реєстрації смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки ст. Матай, Тюбінського району, Курганської області (нині - Республіка Казахстан), померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Пологи, Пологівський район, Запорізька область, є об`єктивні перешкоди, у зв`язку з чим, з метою захисту прав заявника, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви, встановивши факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Пологи, Пологівський район, Запорізька область.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 81, 89, 263, 264, 265, 293-294, 315-317, 319 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Оріхівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України в порядку ст. 317 ЦПК України - задовольнити.
Встановити факт того, що громадянка України ОСОБА_2 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 , ст. Матай, Тюбінського району, Курганської області (нині - Республіка Казахстан), померла ІНФОРМАЦІЯ_7 в м. Пологи, Пологівський район, Запорізька область, Україна.
Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення суду не зупиняє його виконання.

Суддя Г.Б. Калугіна