Справа № 361/795/25
Провадження № 2/361/252/25 

Р І Ш Е Н Н Я
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
12.06.26

12 червня 2026 р. м.Бровари
Броварський міськрайонний суд Київської області у складі – 
головуючої судді - Писанець Н.В., 
при секретарі – Михальовій М.В., 
представника позивача – Короткевич М.А.,
відповідача – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Броварського міськрайонного суду цивільну справу за позовною заявою Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння та зустрічною позовною заявою  ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання права власності на майно,-
В С Т А Н О В И В:
В провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області знаходилась вищевказана цивільна справа. В обґрунтування позовних вимог, представником позивача зазначено, що у 2022 року, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 представниками військової частини НОМЕР_3 було здійснено заходи з примусового відчуження легкового неповнопривідного автомобіля VOLKSWAGEN TIGUAN, VIN: НОМЕР_4 у ТОВ «ВЕЗЕМ ШИПІНГ» м.Київ, Столичне шосе 101-В про що складено відповідний акт про здійснення примусового відчуження майна. Після чого, 24.06.2022 року, згідно наряду командира військової частини НОМЕР_5 №1286 від 24.06.2022 року, до військової частини НОМЕР_1 було передано вищевказаний легковий автомобіль, який у подальшому поставлено на відповідний облік. 
Також зазначає, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.06.2022 року №110 введено в експлуатацію легковий автомобіль VOLKSWAGEN TIGUAN, VIN: НОМЕР_4 , поставлено на первинну реєстрацію з присвоєнням номеру НОМЕР_6 та виданий технічний талон серії ПД №046494, після чого, автомобіль використовувався за призначенням.
У березні 2023 року на адресу військової частини НОМЕР_1 надійшло розпорядження начальника відділу керівництва центрами Тилу Командування логістики Збройних Сил України щодо розгляду звернення ОСОБА_1 від 23.03.2023 року про надання інформації стосовно автомобілю ОСОБА_2 , VIN: НОМЕР_4 , який просив повернути йому вказаний автомобіль. Відповіддю за вих.№1265 від 05.04.2023р. відповідачу було роз`яснено вимоги діючого законодавства щодо відсутності порядку повернення примусово відчуженого майна до закінчення дії правового режиму воєнного стану. 
Внаслідок повторного звернення відповідача, 21.08.2023р. до військової частини НОМЕР_1 надійшов лист №718/4/165 від керівництва Центрального управління забезпечення військовою технікою озброєння командування сил логістики ЗСУ щодо відсутності заперечень для повернення примусово відчуженого засобу ОСОБА_2 , VIN: НОМЕР_4 власнику із складанням акту приймання-передачі із подальшим направленням цього акту на адресу Центрального управління для зняття транспортного засобу з обліку.
Після чого, 20.09.2023 року на підставі повторного звернення відповідача, та враховуючи вищевказаний лист Центрального управління забезпечення військовою технікою озброєння командування сил логістики ЗСУ, командиром військової частини НОМЕР_1 було видано наказ №665 від 07.10.2023 року «Про організацію передачі технічних засобів автомобільної служби», відповідно до якого, було вирішено вивести з експлуатації легковий автомобіль VOLKSWAGEN TIGUAN, VIN: НОМЕР_4 , військовий номер НОМЕР_6 власнику примусово відчуженого майна встановленим порядком оформленням відповідного акту приймання-передачі. 
09 жовтня 2023 року відповідач прибув до військової частини НОМЕР_1 та, на підставі акту приймання-передачі транспортного засобу, було здійснено огляд його технічного стану та складено акт технічного стану №316 від 09.10.2023р. та автомобіль передано ОСОБА_1 .
У 2024 році, 4 територіальним управлінням внутрішнього аудиту було проведено внутрішній аудит діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 01.06.2020 року по 01.03.2024 року, за результатами якого складено «Аудиторський звіт №520/2/14/аз від 25.09.2024р.». Останнім було встановлено безпідставну передачу майна, що мало статус військового - автомобілю VOLKSWAGEN TIGUAN, VIN: НОМЕР_4 , який був у власності Міноборони та рахувався за обліком у військовій частині НОМЕР_1 та який передано власнику без рішення суду, відчужено з державної власності безпідставно, чим порушено вимоги п.1 ст.12 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» та призвело до незаконної втрати технічного засобу на загальну суму 643 370,00 грн.
Звернувшись листом №4585 від 22.10.2023р. до відповідача щодо добровільного повернення у власність військової частини НОМЕР_1 вищевказаного майна, відповідач письмово заперечив цю дію.
Посилаючись на вимоги діючого законодавства щодо повернення майна з чужого незаконного володіння, представник позивача просив суд витребувати у ОСОБА_1 та передати військовій частині НОМЕР_1 належній їй на праві власності автомобіль VOLKSWAGEN TIGUAN, VIN: НОМЕР_4 в належному технічно-справному стані, в комплектації, зазначеній в акті технічного стану №316 від 09.10.2023р. та ключі до замка запалення до вищевказаного автомобіля. 
Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. від 24.01.2025 р. у справі було відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання.
Розпорядженням керівника апарату №145 від 31.03.2025р. було здійснено повторний автоматичний розподіл судової справи та, відповідно до протоколу розподілу, справу було передано у провадження судді Писанець Н.В.
Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 06.05.2025р. ОСОБА_3 справу було прийнято до свого провадження та ухвалено проводити розгляд у спрощеному позовному провадженні. 
Відповідачем ОСОБА_1 11.12.2025р. було направлено до суду клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.
Також, 12.12.2025р. ОСОБА_1 було подано зустрічну позовну заяву до Військової частини НОМЕР_1 про визнання права власності на майно. В обґрунтування позовних вимог, зазначив, що у листопаді 2021 року він вирішив придбати у ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» вживаний автомобіль із США, що був пошкоджений внаслідок ДТП та знаходився у незадовільному стані. На підставі укладеного попереднього договору купівлі-продажу ПКП-10089 від 16.11.2021р., ним – ОСОБА_1 було здійснено 100% оплату вартості автомобілю на загальну суму 539 910,55 грн. двома платежами по рахунках, що підтверджується квитанцією №35604639 від 16.11.2021р. на суму 388 314,20 грн. та квитанцією №36398500 від 30.12.2021р. на суму 151 596,40 грн. 
Однак, отримати вказаний автомобіль він так і не встиг у зв`язку з початком повномасштабного вторгнення росії в Україну 24.02.2022 року. Лише 18.04.2022 року йому стало відомо, що на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 №353 від 16.04.2022 року було примусово відчужено належний йому неповнопривідний автомобіль VOLKSWAGEN TIGUAN, VIN: НОМЕР_4 . 
Право власності на вказаний автомобіль також підтверджується договором про відступлення права вимоги та всіх майнових прав на транспортний засіб від 18.07.2022р. укладений між ТОВ «ВЕЗЕМ ШИПІНГ» та ОСОБА_1 . 
Подальші обставини щодо повернення йому вищевказаного автомобілю ОСОБА_1 вважає здійсненими на підставі належного правового обґрунтування та підкреслює відсутність підстав для витребування цього майна у нього на користь Військової частини НОМЕР_2 на підставі вимог ст.387 ЦК України, оскільки остання не була власником автомобілю та посилається на неналежний спосіб захисту своїх прав. Також посилається на відсутність повноважень у особи, що підписала Акт про примусове відчуження або вилучення спірного майна, оскільки ОСОБА_4 – директор ТОВ «Мотор-авто Юкрейн» не був уповноважений на вчинення такого підпису від ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» або ОСОБА_1 .
Вважаючи себе власником спірного майна, яке не визнається та оспорюється позивачем, ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності на автомобіль VOLKSWAGEN TIGUAN, VIN: НОМЕР_4 , відмовивши у задоволенні первісних позовних вимог Військової частини НОМЕР_2 до нього.
Ухвалою суду від 12.12.2025р. у справі було здійснено перехід з розгляду вказаної цивільної справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 13.01.2026р. було прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання права власності на майно, об`єднано в одне провадження з первісною позовною заявою, присвоєно справі єдиний номер №361/795/25 та призначено підготовче судове засідання, надано строк для подачі відзиву.
06.02.2026р. представником Військової частини НОМЕР_2 подано відзив на зустрічну позовну заяву, за змістом якого зазначено про неоспорюваність права власності ОСОБА_1 на автомобіль VOLKSWAGEN TIGUAN, VIN: НОМЕР_4 на момент його примусового відчуження, однак, наполягає на наявному праві власності держави, що виникло на підставі акта про примусове відчуження майна. Зауважує, що ОСОБА_1 цей акт не був визнаний недійсним у судовому порядку зважаючи на доводи його незгоди з цим актом, зазначеним у змісті зустрічної позовної заяви. Вважає незаконним спосіб відчуження спірного автомобілю, просить суд застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності та відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог. 
Ухвалою суду від 04.05.2026р. було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті на 09.06.2026р.
Присутній у судовому засіданні представник позивача Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 підтримав зміст первісної позовної заяви, висловив незгоду з зустрічною заявою ОСОБА_1 , надав пояснення аналогічні змісту відзиву.
Присутній у судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 підтримав зміст зустрічної позовної заяви на підставах, зазначених у її змісті, висловив незгоду з первісною позовною заявою, просив суд відмовити у її задоволенні.
Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. 
Положеннями ст. 55 Конституції України визначено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Верховним Судом у постанові від 19.01.2022 по справі №924/316/21 вказано, що наведена норма визначає об`єктом захисту саме порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до п.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Судом встановлено, що на підставі укладеного попереднього договору купівлі-продажу ПКП-10089 від 16.11.2021р., між ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» та ОСОБА_1 , останнім було здійснено 100% оплату вартості автомобілю VOLKSWAGEN TIGUAN, VIN: НОМЕР_4 на загальну суму 539 910,55 грн. двома платежами по рахунках, що підтверджується квитанцією №35604639 від 16.11.2021р. на суму 388 314,20 грн. та квитанцією №36398500 від 30.12.2021р. на суму 151 596,40 грн. 
18.07.2022 року між тими самими сторонами було укладено договір про відступлення права вимоги та всіх майнових прав на вищевказаний транспортний засіб.
Витягом з наказу №665 від 10.2023р. командира військової частини НОМЕР_1 вбачається, що з метою виконання розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України від 15.04.2022р. №2241/ПУ, розпорядження тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08.2023р. №718/4/165 та заяви ОСОБА_1 від 09.2023р. з метою економії коштів Державного бюджету України встановлено обов`язок вивести з експлуатації та заборонити використання легкового автомобілю VOLKSWAGEN TIGUAN, VIN: НОМЕР_4 та організувати його передачу власнику примусово відчуженого майна шляхом оформлення акту приймання-передачі. 
З долученого до матеріалів справи акту приймання-передачі транспортних засобів і техніки, складеного Військовою частиною НОМЕР_1 в особі начальника гаражу ОСОБА_6 вбачається інформація про проведену оцінку транспортного засобу легкового автомобілю VOLKSWAGEN TIGUAN, VIN: НОМЕР_4 , 2018 року випуску, сірого кольору, пробігом 123407 км, яка складає 643 370,00 грн. Підписаний акт уповноваженою особою ОСОБА_6 та ОСОБА_1 як власником вищевказаного автомобілю, який скарг та претензій щодо технічного та якісного його стану під час повернення йому майна, не мав. 
Інших письмових доказів щодо обставин примусового відчуження легкового автомобілю VOLKSWAGEN TIGUAN, VIN: НОМЕР_4 на користь Військової частини НОМЕР_1 – наказів, актів, тощо - суду не надано. 
З долученого листування між Військовою частиною НОМЕР_1 та ОСОБА_1 вбачається, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 представниками військової частини НОМЕР_3 було здійснено заходи з примусового відчуження легкового неповнопривідного автомобіля VOLKSWAGEN TIGUAN, VIN: НОМЕР_4 у ТОВ «ВЕЗЕМ ШИПІНГ» м.Київ, Столичне шосе 101-В про що складено відповідний акт про здійснення примусового відчуження майна. Після чого, 24.06.2022 року, згідно наряду командира військової частини НОМЕР_5 №1286 від 24.06.2022 року, до військової частини НОМЕР_1 було передано вищевказаний легковий автомобіль, який у подальшому поставлено на відповідний облік. Також вбачається з листування, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.06.2022 року №110 було введено в експлуатацію легковий автомобіль VOLKSWAGEN TIGUAN, VIN: НОМЕР_4 , поставлено на первинну реєстрацію з присвоєнням номеру 35-00К5 та виданий технічний талон серії ПД №046494, після чого, автомобіль використовувався за призначенням. Вищевказані обставини не оспорюються відповідачем ОСОБА_1 .
Вирішуючи по суті позовні вимоги сторін, суд виходить з наступного.
Указами Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» у зв`язку з агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан та оголошено про проведення загальної мобілізації.
03 березня 2022 року зазначений указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 затверджено Верховною Радою України, а саме Законом України від 03 березня 2022 року № 2105-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію».
Воєнний стан та загальна мобілізація тривають дотепер.
Статтею 17 Закону України «Про оборону України» передбачено, що в умовах воєнного стану відповідно до закону допускається примусове вилучення приватного майна та відчуження об`єктів права приватної власності громадян з наступним повним відшкодуванням їх вартості у порядку та терміни, встановлені Кабінетом Міністрів України. Аналогічна норма міститься у частині другій статті 353 ЦК України.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, зокрема примусово відчужувати майно, що перебуває у приватній або комунальній власності, вилучати майно державних підприємств, державних господарських об`єднань для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану в установленому законом порядку та видавати про це відповідні документи встановленого зразка.
Закон України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» визначає механізм передачі, примусового відчуження або вилучення майна у юридичних та фізичних осіб для потреб держави в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану.
Примусове відчуження майна позбавлення власника права власності на індивідуально визначене майно, що перебуває у приватній або комунальній власності та яке переходить у власність держави для використання в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану за умови попереднього або наступного повного відшкодування його вартості (пункт 1 частини першої статті 1 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану»). Примусове відчуження майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану може здійснюватися з попереднім повним відшкодуванням його вартості. У разі неможливості попереднього повного відшкодування за примусово відчужене майно таке майно примусово відчужується з наступним повним відшкодуванням його вартості (частини перша та друга статті 3 вказаного Закону).
Частинами першою-другою статті 10 «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» визначено, що компенсація за примусово відчужене майно в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану з попереднім повним відшкодуванням його вартості здійснюється військовим командуванням чи органом, що прийняв рішення про таке відчуження, за рахунок коштів державного бюджету до підписання акта.
Компенсація за примусово відчужене майно в умовах правового режиму воєнного стану з наступним повним відшкодуванням його вартості здійснюється протягом п`яти наступних бюджетних періодів, правового режиму надзвичайного стану протягом одного наступного бюджетного періоду після скасування правового режиму воєнного чи надзвичайного стану за рахунок коштів державного бюджету.
Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що громадяни зобов`язані надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, ЗСУ, іншим військовим формуванням, оперативно-рятувальній службі цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом.
Відповідно до частини третьої статті 321 ЦК України примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.
Як у доктрині приватного права, так і в судовій практиці усталеним є підхід, що:
- під реквізицією варто розуміти примусове оплатне відчуження майна державою у власника при існуванні надзвичайних обставин на підставі та в порядку, встановленому законом, за умови попереднього і повного відшкодування його вартості або без такого. Метою реквізиції є усунення або запобігання тим наслідкам, що виникли або можуть виникнути, наступити через стихійне лихо, аварію, епідемію, епізоотію, воєнний або надзвичайний стан та за інших надзвичайних обставин;
-реквізиція застосовується за надзвичайних обставин, які вимагають негайних дій, вона провадиться в позасудовому (адміністративному) порядку за рішенням органів державної влади. Адміністративний порядок реквізиції майна у власника обумовлений необхідністю швидкої реакції від органів державної влади на надзвичайні обставини. Норми, що регулюють реквізицію, спрямовані на вирішення колізії публічного інтересу та цивільного права (зокрема, права власності, інших цивільних прав), розв`язання якої відбувається на користь публічного інтересу;
-залежно від підстав проведення реквізиції, існує два її види: реквізиція за надзвичайних обставин (частина перша статті 353 ЦК України); реквізиція в умовах воєнного або надзвичайного стану (частина друга статті 353 ЦК України). Відмінність між реквізицією (частина перша статті 353 ЦК України) та реквізицією в умовах надзвичайного чи воєнного стану (частина друга статті 353 ЦК України) полягає у моменті відшкодування вартості майна. У першому випадку його має бути проведено до примусового відчуження майна, а в другому обов`язок держави відшкодувати вартість майна настає після його примусового відчуження;
-право вимагати повернення майна обумовлюється наявністю в особи статусу «колишнього» власника. За допомогою такої конструкції законодавець створює передумови для охорони інтересів приватних осіб. Повернення майна можливе за умови: припинення надзвичайних обставин, тобто стихійного лиха, аварії, епідемії, епізоотії, воєнного або надзвичайного стану та ін.; збереження майна; заявлення власником позовної вимоги про його повернення до органу, що проводив його реквізицію або якому передано відповідне майно; встановлення можливості повернення (див., зокрема: постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 8 серпня 2018 року в справі № 284/276/16-ц (провадження № 61-11070св18) і від 13 вересня 2023 року у справі № 707/1298/22 (провадження № 61-4120св23)).
Стаття 4 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачає, що примусове відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану здійснюється за рішенням військового командування, погодженим відповідно з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, районною, Київською чи Севастопольською міською державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради.
Згідно з частиною другою статті 1ЗаконуУкраїни «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану»термін «військове командування» вживається у значенні, наведеному в Законі України «Про правовий режим воєнного стану» або Законі України «Про правовий режим надзвичайного стану», залежно від правового режиму, в умовах якого передається, відчужується або вилучається майно.
Відповідно до частини першої статті 3 Закону України«Про правовий режим воєнного стану»військовим командуванням, якому згідно з цим Законом надається право разом з органами виконавчої влади, військовими адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядуваннязапроваджувати та здійснювати заходи правового режиму воєнного стану, є: Головнокомандувач Збройних Сил України, Командувач об`єднаних сил Збройних Сил України, командувачі видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командувачі (начальники) органів військового управління, командири з`єднань, військових частин Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань.
Аналогічне визначення військового командування міститься у статті 1 Закону України «Про оборону України».
Відповідно до статті 7 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, про примусове відчуження або вилучення майна складається акт. Бланк акта про примусове відчуження або вилучення майна (далі акт) виготовляється за єдиним зразком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.
В акті зазначаються:
1)назва військового командування та органу, що погодив рішення про примусове відчуження або вилучення майна, або військового командування чи органу, що прийняв таке рішення;
2) відомості про власника (власників) майна:для юридичних осіб повне найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код;для фізичних осіб прізвище, ім`я, по батькові, постійне місце проживання та ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів, крім осіб, які з релігійних або інших переконань відмовилися від ідентифікаційного номера, про що мають відповідну відмітку у паспорті;
3)відомості про документ, що встановлює право власності на майно
(у разі наявності);
4) опис майна, достатній для його ідентифікації. Для нерухомого майна відомості про місцезнаходження (адреса), для рухомого майна (наземні, водні та повітряні транспортні засоби) відомості про реєстраційний номер транспортного засобу, марку, модель, номер шасі, рік випуску та інші реєстраційні дані;
5) сума виплачених коштів (у разі попереднього повного відшкодування вартості майна).
Акт підписується власником майна або його законним представником і уповноваженими особами військового командування та органу, що погодив рішення про примусове відчуження майна, або військового командування чи органу, що прийняв таке рішення, і скріплюється печатками військового командування та/або зазначених органів.
Право державної власності на майно виникає з дати підписання акта.
У разі примусового відчуження майна до акта додається документ, що містить висновок про вартість майна на дату його оцінки, яка проводилася у зв`язку з прийняттям рішення про його примусове відчуження.
У разі відсутності особи, у якої відчужується або вилучається майно, або її законного представника під час складання акта про примусове відчуження або вилучення майна такий акт складається без її участі.
У матеріалах справи відсутній наказ командира військової частини «Про примусове відчуження майна», а також акт про примусове відчуження або вилучення майна командира військової частини, згідно яких на користь військової частини було примусово відчужено автомобіль VOLKSWAGEN TIGUAN, VIN: НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_1 , тому суд позбавлений можливості оцінити чи правомірно відбулась ця дія.
Суд зауважує, що типовий акт про вилучення майна не є правовстановлюючим документом, а лише засвідчує факт приймання-передачі майна, щодо якого прийняте рішення про його реквізицію. Підписання цього акта є етапом її документального оформлення. Звернення до суду із вимогою про скасування акту є неефективним способом захисту порушених прав особи.
Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі № 712/4175/23 (провадження № 61-1138св24).
Враховуючи наведене, суд доходить висновку про задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 , право правомірного володіння якого автомобілем VOLKSWAGEN TIGUAN, VIN: НОМЕР_4 оспорюється Військовою частиною НОМЕР_1 , оскільки зміст їх первісних вимог викладений як витребування майна з чужого незаконного володіння. 
Вимоги Військової частини НОМЕР_1 задоволенню не підлягають, оскільки повернення відчуженого майна власнику відбулось відповідно до частини третьої статті 321 ЦК України, за передбачених умов: припинення надзвичайних обставин, тобто стихійного лиха, аварії, епідемії, епізоотії, воєнного або надзвичайного стану та ін.; збереження майна; заявлення власником позовної вимоги про його повернення до органу, що проводив його реквізицію або якому передано відповідне майно; встановлення можливості повернення.
Можливість повернення спірного майна була встановлена наказом №665 від 10.2023р. командира військової частини НОМЕР_1 та повернення виконане, що підтверджується актом приймання-передачі транспортних засобів і техніки, складеного та підписаного Військовою частиною НОМЕР_1 в особі начальника гаражу ОСОБА_6 та ОСОБА_1 . 
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що вимоги ОСОБА_1 є задоволеними, а у задоволенні позовних вимог Військової частини відмовлено, з останньої підлягає до стягнення понесені ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору.
Керуючись статтями 247, 258, 259, 263-265, 268, 352 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання права власності на майно – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_7 право власності на транспортний засіб VOLKSWAGEN TIGUAN, VIN: НОМЕР_4 .
Відмовити у задоволенні позовних вимог Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння. 
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат по сплаті судового збору 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Писанець Н.В.