ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

29 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/7251/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2025 року (суддя 1-ї інстанції Прасов О.О.) в адміністративній справі №280/7251/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасувати рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
18.08.2025 ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі – відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі – відповідач-2), в якій просила суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 01.08.2025 за №083850026854 про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком ОСОБА_1 ; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком відповідно до п.3 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 25.07.2025, із зарахуванням до загального стажу роботи періоду отримання допомоги по догляду за дитиною інвалідом у віці до 6 років з 01.01.1993 по 01.02.1995 згідно із довідкою №30.01.952 без дати та виплатити заборгованість з пенсійної виплати починаючи з 25.07.2025.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 23.12.2017 набула право на дострокову пенсію за віком як мати дитини з інвалідністю відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Її страховий стаж на момент звернення становить понад 31 рік і не заперечується відповідачем. Вказує, що є матір`ю дитини з інвалідністю з дитинства, що підтверджується медичними документами; інвалідність була встановлена у віці до 6 років, а дитина померла до досягнення цього віку. Також позивач наголошує, що здійснювала догляд за дитиною та отримувала відповідну допомогу, у зв`язку з чим період з 01.01.1993 по 01.02.1995 підлягає зарахуванню до страхового стажу. 25.07.2025 позивач звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії, однак рішенням від 01.08.2025 їй відмовлено з підстав того, що дитина не була вихована до шестирічного віку. Не погоджуючись із такою відмовою, позивач вважає її протиправною, оскільки визначальним є факт встановлення інвалідності у дитини до досягнення шестирічного віку, а не тривалість її життя, та просить суд захистити її право на пенсійне забезпечення.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 01.08.2025 за №083850026854 про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком відповідно до п.3 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 25.07.2025, із зарахуванням до загального стажу роботи періоду отримання допомоги по догляду за дитиною інвалідом у віці до 6 років з 01.01.1993 по 01.02.1995 згідно із довідкою №30.01.952 без дати.
В іншій частині позовної заяви відмовлено та здійснено розподіл судових витрат у справі.
Відповідачем-2 на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
В апеляційній скарзі пенсійний орган зазначає про правомірність відмови у призначенні позивачу дострокової пенсії за віком. Вказує, що за результатами розгляду поданих документів до страхового стажу позивача зараховано 29 років 00 місяців 06 днів, при цьому всі періоди трудової діяльності враховано. Разом з тим скаржник звертає увагу, що дитина позивача, ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла до досягнення шестирічного віку, тоді як однією з обов`язкових умов для призначення пенсії відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є народження та виховання дитини з інвалідністю до 6 років. У зв`язку з цим відповідач вважає оскаржуване рішення законним і обґрунтованим та просить відмовити у задоволенні позову.
Позивач та відповідач-1 правом подання відзивів на апеляційну скаргу не скористались.
В силу п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до паспорта громадянина України НОМЕР_1 ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 .
За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 25.07.2025 щодо призначення пенсії за віком згідно із п.3 ч.1 ст.115 Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ГУ ПФУ у Вінницькій області прийнято Рішення від 01.08.2025 за №083850026854 про відмову в призначенні пенсії. Рішення фактично обгрунтовано тим, що з наданих документів вбачається, що дитина з інвалідністю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер до виповнення йому 6 річного віку, разом з тим, як зазначив пенсійний орган, однією з обов`язкових умов для призначення пенсії згідно до п.3 ч. 1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є народження та виховання дитини з інвалідністю до зазначених 6 років. Саме з цих підстав було відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до п.3 ч. 1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Позивач не погодившись з таким рішенням пенсійного органу, звернулась з даним позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції дійшов висновку про їх обґрунтованість.
Переглядаючи судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає наступне.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частина третя статті 4 Закону № 1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Пунктом третім частини першої статті 115 Закону № 1058-IV визначено, що право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до досягнення зазначеного віку, - після досягнення віку 50 років та за наявності не менше ніж 15 років страхового стажу. При цьому особами з інвалідністю з дитинства вважаються також діти з інвалідністю віком до 18 років.
За вибором матері або в разі її відсутності, якщо виховання п`ятьох або більше дітей, дитини з інвалідністю чи тяжко хворої дитини, якій не встановлено інвалідність, до шестирічного віку здійснювалося батьком, батьку призначається дострокова пенсія за віком після досягнення віку 55 років та за наявності страхового стажу не менше ніж 20 років.
У межах спірних правовідносин питання полягає у правомірності прийняття Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області рішення від 01.08.2025 №083850026854 про відмову позивачу у призначенні дострокової пенсії за віком, ухваленого за результатами розгляду її заяви від 25.07.2025.
З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що на час звернення позивач досягла 57-річного віку, а її син - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 - 15.01.1995) - був особою з інвалідністю з 18.11.1991.
Як на підставу для відмови позивачу у призначенні дострокової пенсії за віком, скаржник у спірному рішенні та апеляційній скарзі посилається на те, що дитина позивача померла до досягнення шестирічного віку, тоді як, на його думку, обов`язковою умовою для призначення пенсії відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону №1058-IV є виховання дитини з інвалідністю до 6 років.
Суд апеляційної інстанції критично оцінює такі доводи скаржника та вважає їх необґрунтованими, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні зазначеної норми.
Як вбачається зі змісту пункту 3 частини 1 статті 115 Закону №1058-IV, він передбачає альтернативні підстави для призначення дострокової пенсії, зокрема для матерів осіб з інвалідністю з дитинства - за умови виховання такої дитини до шестирічного віку. Водночас визначальним є факт встановлення інвалідності у дитячому віці та здійснення матір`ю догляду і виховання, а не формальне досягнення дитиною шестирічного віку як календарної межі.
Суд наголошує, що зазначена норма не містить вимоги про обов`язкове досягнення дитиною шестирічного віку, а лише окреслює період, протягом якого має здійснюватися виховання. Тому у випадку, коли дитина з інвалідністю померла до досягнення 6 років, але мати фактично здійснювала її виховання і догляд до моменту смерті, така умова вважається виконаною.
Крім того, Закон прямо визначає, що поняття «особа з інвалідністю з дитинства» охоплює також дітей з інвалідністю віком до 18 років, тобто ключовим є саме факт встановлення інвалідності у дитячому віці, а не досягнення дитиною певного віку.
Отже, сама по собі обставина смерті дитини до досягнення шестирічного віку не може бути підставою для відмови у призначенні дострокової пенсії, оскільки таке тлумачення призводить до необґрунтованого звуження змісту та обсягу права на соціальний захист.
З урахуванням того, що позивач фактично здійснювала виховання та догляд за дитиною з інвалідністю протягом усього періоду її життя (з 20.01.1989 по 15.01.1995), колегія суддів дійшла висновку, що наведені скаржником підстави для відмови у призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону №1058-IV є безпідставними.
З огляду на викладене, з урахуванням наведених законодавчих норм та встановлених обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 01.08.2025 за №083850026854 було прийнято суб`єктам владних повноважень не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому є протиправним та підлягає скасуванню, у зв`язку з чим ефективним відновленням порушеного права та інтересів позивача в даному випадку є зокрема зобов`язання пенсійного органу з 25.07.2025 призначити їй дострокову пенсію за віком відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2025 року в адміністративній справі №280/7251/25 – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст. 328, 329 КАС України.
Повне судове рішення складено 29 квітня 2026 року. 

Головуючий - суддя Н.І. Малиш 

суддя Н.П. Баранник 

суддя А.А. Щербак