Справа № 375/2663/25
Провадження № 2/375/218/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року селище Рокитне

Рокитнянський районний суд Київської області в складі:
головуючого - судді Смик М.М.,
за участю секретаря судових засідань Киричок В.В., 

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
представник позивача - адвокат Коломієць Ю.Г., 
відповідач - ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції), 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служба у справах дітей та сім`ї Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області, 
представник служби у справах дітей та сім`ї Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області - Матинченко Н.М., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Рокитне Білоцерківського району Київської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служба у справах дітей та сім`ї Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області, про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог 
У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служба у справах дітей та сім`ї Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області, про позбавлення батьківських прав.
Позов обґрунтовував тим, що з 24 листопада 2007 року він перебував з ОСОБА_2 у шлюбі, який рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 3 грудня 2018 року розірвано. 
У цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_4 . 
Позивач стверджує, що після розірвання шлюбу діти проживають разом з ним та перебувають на його утриманні. Відповідач протягом тривалого часу не цікавиться дітьми, не приймає участі у їх вихованні, не піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріальної допомоги не надає, що, на його думку, свідчить про самоусунення від виконання батьківських обов`язків. 
Позивач вважає, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а тому просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників
Відповідно до довідки Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області від 17 листопада 2025 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 . 
Ухвалою судді Рокитнянського районного суду Київської області від 9 грудня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче судове засідання на 13 січня 2026 року о 11 год 00 хв. 
Цією ж ухвалою витребувано від служби у справах дітей та сім`ї Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
13 січня 2026 року справу знято з розгляду у зв`язку зі стабілізаційним відключенням світла у Рокитнянському районному суді Київської області. 
Підготовче засідання у даній справі призначено на 29 січня 2026 року о 10 год.
14 січня 2026 року адвокат Коломієць Ю.Г., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , за допомогою підсистеми «Електронний суд» подала заяву про ознайомлення з матеріалами справи. 
26 січня 2026 року представник служби у справах дітей та сім`ї Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області - Матинченко Н.М. подала до суду клопотання про приєднання до матеріалів письмового висновку та відповідно висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 . 
27 січня 2026 року адвокат Коломієць Ю.Г., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , за допомогою підсистеми «Електронний суд» подала клопотання про виклик свідків, в якому просила викликати та допитати в якості свідків ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
28 січня 2026 року ОСОБА_2 направила на адресу суду заяву про визнання позову.
29 січня 2026 року підготовче засідання у даній справі відкладено до 24 лютого 2026 року 11 год 00 хв для належного повідомлення відповідача у даній справі. 
18 лютого 2026 року ОСОБА_2 за допомогою підсистеми «Електронний суд» подала заяву про визнання позову. 
24 лютого 2026 року адвокат Коломієць Ю.Г., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , за допомогою підсистеми «Електронний суд» подала клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. 
24 лютого 2026 року справу знято з розгляду у зв`язку зі стабілізаційним відключенням світла у Рокитнянському районному суді Київської області. 
Підготовче засідання призначено на 26 березня 2026 року о 11 год 00 хв. 
У задоволенні клопотання про виклик свідків: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , протокольною ухвалою відмовлено. 
Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 26 березня 2026 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 16 квітня 2026 року о 12 год 00 хв. 
10 квітня 2026 року ОСОБА_2 за допомогою підсистеми «Електронний суд» подала клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. 
15 квітня 2026 року представник служби у справах дітей та сім`ї Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області - Матинченко Н.М. подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи, яка обґрунтовувала перебуванням у відпустці. 
Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 16 квітня 2026 року клопотання ОСОБА_2 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції повернуто заявнику без розгляду. 
16 квітня 2026 року розгляд справи відкладено до 21 травня 2026 року 11 год 00 хв у зв`язку з неявкою сторін у справі. 
ОСОБА_2 30 квітня 2026 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» подала клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. 
Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 5 травня 2026 року клопотання ОСОБА_2 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено та забезпечено її участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. 
21 травня 2026 року судом розпочато розгляд справи по суті та оголошено перерву до 11 червня 14 год 00 хв.
Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 11 червня 2026 року ОСОБА_2 відмовлено у прийнятті визнання позову та продовжено судовий розгляд.
10 червня 2026 року адвокат Коломієць Ю.Г., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , за допомогою підсистеми «Електронний суд» подала додаткові пояснення у справі, в яких вказувала на те, що позивач належними чином довів доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно дітей. 
Стислий виклад позиції інших учасників справи
Відзив на позовну заяву до суду не надходив. 
Позиція сторін у судовому засіданні 
У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Додатково зазначив, що відповідач створила нову родину та народила дочку. Відповідач протягом тривалого часу не цікавиться дітьми, не приймає участі у їх вихованні, матеріальної допомоги не надає. Відповідач проживає за межами України, а тому сини її не цікавлять. 
На запитання суду, позивач надав усну відповідь, за змістом якої, він з позовом про стягнення з відповідача аліментів до суду не звертався, оскільки самостійно має можливість утримувати дітей. 
На запитання суду щодо мети позбавлення відповідача батьківських прав позивач зазначив - для отримання паспортів та інших документів, при цьому не потрібно було брати згоду матері. 
Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мають паспорти громадян України та картки платників податків.
Представник позивача - адвокат Коломієць Ю.Г. у судовому засіданні позов підтримала та просила про його задоволення. Наголошувала на визнанні відповідачем позовних вимог. Також вказувала на те, що діти тривалий час проживають разом з батьком та перебувають на його повному утриманні. Відповідач протягом тривалого часу не цікавиться дітьми, не бере участі у їх вихованні, не піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріальної допомоги не надає. 
Висновок служби у справах дітей та сім`ї Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 представник позивача вважає безпідставним та необґрунтованим. 
Відповідач у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Також вказувала на те, що на даний час вона проживає в Польщі; після повномасштабного вторгнення вона разом з синами виїхала до Польщі, однак через пів року діти вирішили повернутись до України для подальшого проживання з батьком. Наразі діти проживають разом з батьком та перебувають на його утриманні. Зазначала, що вона не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав щодо дітей, оскільки діти проживають в Україні, а вона в Польщі. 
Представник служби у справах дітей та сім`ї Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області - Матинченко Н.М. у судовому засіданні проти позову заперечувала та пояснила, що служба у справах дітей та сім`ї Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області дійшла висновку щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно двох неповнолітніх дітей, оскільки позивач не надав доказів винної поведінки матері дітей та підтверджень того, що вона свідомо, умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. 
Під час розгляду справи у судовому засіданні з`ясовано думку дітей. 
Зокрема, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у судовому засіданні висловив думку про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно нього, оскільки він проживає разом з батьком в Україні, а мати в Польщі. Додатково вказував на те, що у 2022 році він разом з мамою виїхав до Польщі, однак йому там не подобалось, а тому він з братом повернулись до України. Мама телефонує тільки на день народження, тобто він майже з нею не спілкується. 
На запитання суду, ОСОБА_6 надав усну відповідь, за змістом якої, в Польщі він був приблизно рік. Мамі він сам теж не телефонує.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у судовому засіданні висловив думку про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно нього. Також вказував на те, що у 2022 році він виїхав до Польщі, де разом з братом ходили до польської школи, але йому там не подобалось. В Польщі він був приблизно рік, а потім повернувся з братом до України і наразі проживає з батьком. Додатково вказував, що мама має іншу сім`ю, народила дівчинку і весь свій час приділяє їй. 
На запитання суду, ОСОБА_5 надав усну відповідь, за змістом якої, зазначив, що він має певну образу на матір через те, що у неї є інша сім`я. Повернутись до України було його особистим рішенням. 
Встановлені судом фактичні обставини справи
Судом встановлено, що з 24 листопада 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 3 грудня 2018 року розірвано. 
У цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_7 та ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син - ОСОБА_8 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 .
З копії витягу з реєстру Рокитнянської територіальної громади вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 . 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований на АДРЕСА_2 , що підтверджується копією витягу з реєстру Рокитнянської територіальної громади.
Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб - на АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Встановлено судом і те, що на час розгляду даної справи ОСОБА_11 18 років, а Піскоцькому Богдану 15 років. 
З характеристики, виданої директором ліцею «Рокитнянський професійний ліцей» Володимиром Пустовітом, вбачається, що ОСОБА_7 навчається у Рокитнянському професійному ліцеї за спеціальністю штукатур, лицювальник-плиточник, маляр, з 1 вересня 2023 року. ОСОБА_3 проживає разом з батьком - ОСОБА_12 , оскільки батьки розлучені. Вихованням ОСОБА_3 займається батько. Батько приділяє належну увагу вихованню сина, постійно контролює навчання, відвідує навчальний заклад. ОСОБА_3 систематично відвідує навчальний заклад. Правила поведінки виконує. Підтримує дружні стосунки з багатьма учнями. 
Відповідно до характеристики, виданої директором Рокитнянського ліцею № 1 - Петром Прозором, ОСОБА_8 є учнем 9-Б класу Рокитнянського ліцею № 1. ОСОБА_4 проживає разом з батьком - ОСОБА_12 та старшим братом ОСОБА_3 . Батьки ОСОБА_4 розлучені. Батько приділяє належну увагу вихованню ОСОБА_4 , постійно контролює навчання, відвідує навчальний заклад та спілкується із класним керівником. ОСОБА_4 має гарну фізичну форму та приймає участь у спортивних змаганнях. Серед однокласників має декілька товаришів. До вчителів ставиться з повагою. 
З характеристики, виданої ФОП ОСОБА_13 , вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 29 жовтня 2018 року прийнятий на посаду водія вантажного транспорту на підприємство. За час роботи значних порушень дорожнього руху не було. Завжди відповідально ставиться до вирішення поставлених питань. У цій же довідці зазначено, що ОСОБА_1 сумлінно виконує свої батьківські обов`язки. На його вихованні та утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей. 
З акт обстеження матеріально-побутового стану сім`ї від 8 липня 2025 року вбачається, що ОСОБА_1 проживає АДРЕСА_2 разом з матір`ю та двома синами, зі слів сусідів сім`я постійно проживає за вказаною адресою; умови проживання добрі; будинок знаходиться в охайному стані та придатний для проживання. 
З акт обстеження матеріально-побутового стану сім`ї від 6 жовтня 2025 року вбачається, що ОСОБА_1 разом з матір`ю та двома синами проживає АДРЕСА_2 , зі слів сусідів стало відомо, що колишня дружина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не проживає за даною адресою з 2018 року. 
Відповідно до акта обстеження матеріально-побутового стану від 21 жовтня 2025 року ОСОБА_1 проживає на АДРЕСА_2 та має такий склад сім`ї: мати ОСОБА_10 , син ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . У цьому ж акті зазначено, що для дітей створені належні умови для проживання та розвитку, всім необхідним забезпечені. 
26 січня 2026 року служба у справах дітей та сім`ї Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області надала письмовий висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина - ОСОБА_14 та сина - ОСОБА_15 .
Вказаний висновок служба у справах дітей та сім`ї Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області обґрунтовувала тим, що відсутні належні та допустимі докази свідомого навмисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.
Позиція суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, третьої статті 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.
Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною першою статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Стаття 5 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються.
Відповідно до пунктів 1-3 статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.
Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Згідно з пунктом 1 статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі, шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.
Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» зазначав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
В рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини вказував, що інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю (рішення у справі «Гнахоре проти Франції»). З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року вказував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року пункт 86). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві» (рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства», пункт 87).
Відповідно до статті одинадцятої Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.
Відповідно до статті п`ятнадцятої Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.
Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров`ю.
Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька.
Згідно пунктів 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків та саме ухилення від здійснення своїх батьківських обов`язків.
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Отже, законодавством чітко визначено перелік осіб, які мають право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Статтею 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. 
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Аналіз наведеної норми права свідчить про те, що висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору має рекомендаційний характер та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків для суб`єктів відповідних правовідносин і не має обов`язкового характеру. 
Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 500/6325/17.
Оцінивши висновок служби у справах дітей та сім`ї Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області, яким визнано за недоцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , суд зазначає, що погоджується з наданим висновком, оскільки він є обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам дітей. 
Суд, враховує те, що із заслуханої в судовому засіданні думки дітей слідує, що самі діти не бажають спілкуватись із матір`ю, оскільки у відповідача є інша сім`я, що вказує на певну образу дітей на матір. Однак, зазначене не доводить ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків і підстав для позбавлення її батьківських прав.
Під час розгляду справи судом не встановлено, що відповідач не бажає спілкуватися з дітьми.
Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Належних і допустимих доказів винного свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення її батьківських прав, ОСОБА_1 не надав. 
Саме по собі невідвідування відповідачем навчальних закладів синів та закладів охорони здоров`я, не є належним доказом її свідомого навмисного ухилення від виконання батьківських обов`язків, і необхідності застосування крайнього заходу, враховуючи, що вони проживають у різних країнах. 
Такі висновки містяться у постановах Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі №690/406/18 від 6 липня 2022 року у справі 237/1587/18.
З урахуванням зазначеного, беззаперечні докази нехтування ОСОБА_2 своїми батьківськими обов`язками, які б свідчили про необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення її батьківських прав, відсутні.
На підставі належним чином оцінених доказів суд дійшов висновку про те, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дітей на їх виховання, захист їх інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дітьми, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи ОСОБА_1 не довів. 
Крім того, суд також вважає за необхідно зазначити, що частиною 3 статті 154 СК України передбачено, що відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.
За таких обставин суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав щодо повнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за наслідками розгляду цієї справи суперечить найкращим інтересам дітей. 
З урахуванням зазначено, суд дійшов висновку, що позов про позбавлення відповідача батьківських прав щодо повнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , задоволення не підлягає. 
Висновки суду щодо розподілу судових витрат
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, відсутні підстави для відшкодування позивачу судового збору, сплаченого за подання позову.
Керуючись статтями 13, 76, 77, 81, 89, 141, 259, 263-265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ: 

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служба у справах дітей та сім`ї Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області, про позбавлення батьківських прав.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення суду складено 11 червня 2026 року.
Відомості про учасників справи:
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який зареєстрований та проживає на АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 . 
Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 , та фактично проживає в Республіці Польща, РНОКПП НОМЕР_4 . 
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей та сім`ї Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області адреса розташування - вул. Незалежності, 2 селище Рокитне Білоцерківського району Київської області (ЄДРПОУ 04358997).

Суддя Марина СМИК