П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 278/43/26 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Полонець С.М. 
Суддя-доповідач - Гонтарук В. М. 
10 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Гонтарука В. М. 
суддів: Білої Л.М.  Моніча Б.С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 березня 2026 року (ухвалене в м. Житомир ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 24 березня 2026 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Відповідач своїм правом, передбаченим ст.ст. 300, 304 КАС України не скористався та не подав відзив на апеляційну скаргу.
21.05.2026 року до суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлено завчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі.
За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, матеріалами справи доводиться факт того, що 07.12.2025 року ОСОБА_1 було запропоновано отримати повістку № 5713560 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 09:00 год 08.12.2025 року з метою проходження медичного огляду. 
Однак останній відмовився від її отримання, у зв`язку з чим було складено акт відмови від отримання повістки від 07.12.2025 року. 
Зазначеним актом зафіксовано, що зміст повістки було оголошено ОСОБА_1 вголос, що відповідно до чинного законодавства є підтвердженням її належного вручення. 
У подальшому, 07.12.2025 року стосовно ОСОБА_1 було складено протокол № 1667 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, за відмову від отримання направлення та проходження військово-лікарської комісії (ВЛК). 
Завірену копію вказаного протоколу було долучено до матеріалів справи разом із відповіддю на запит. 
За результатами розгляду цієї справи про адміністративне правопорушення 15.12.2025 року було винесено постанову № 1667 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності
У постанові, серед іншого, зазначено, що громадянин ОСОБА_1 , відмовившись від отримання направлення та проходження військово-лікарської комісії, фактично ухиляється від визначення ступеня своєї придатності до військової служби. Це, у свою чергу, є ухиленням від призову на військову службу під час мобілізації та грубим порушенням вимог абзацу 4 частини 1 статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (Закон № 3543-ХІІ). Таким чином, своїми діями (бездіяльністю) він порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП
Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду для її скасування.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 55 Конституції України, кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо) неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно зі ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до ст. 9 КУпАП України, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
За правилами ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Згідно зі ст. 280 КУпАП, Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відтак, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.
Згідно зі ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Суд, зважаючи на обов`язок доказування відповідачем у справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, відповідно до норми ч. 2 ст. 77 КАС України, та зважаючи на встановлення вказаною нормою презумпції вини відповідача, вважає, що презумпція вини не є абсолютною, оскільки не звільняє суд від обов`язку ухвалити справедливе та правосудне рішення, встановивши обставини справи.
Суд також виходить з норми ст. 252 КУпАП щодо оцінки доказів посадовою особою, яка оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом і правосвідомістю.
Правила військового обліку встановлені Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Порядком організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №921 від 07.12.2016 року (далі - Порядок).
За змістом цих нормативно-правових актів, військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави та ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення особовим складом у мирний час та в особливий період.
Відповідно до ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:
- прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;
- проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України;
- проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;
- виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Резервісти зобов`язані прибувати до військової частини, в якій вони проходять службу у військовому резерві, за викликом командира цієї військової частини.
За визначенням у Законі України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014 року, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні введений воєнний стан, який неодноразово був продожений і діє на даний час.
Відповідно до п. 19 Порядку, призовники, військовозобов`язані та резервісти, винні в порушенні вимог правил військового обліку, несуть відповідальність згідно із законом.
Частиною 3 статті 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за вчинення порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, що тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ст. 235 КУпАП, розгляд справ про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 210-1 КУпАП, віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, від імені яких розглядати справи мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
За правилами ст. 7, 245 КУпАП - ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.
Згідно зі ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ст. 256 КУпАП, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, інші відомості, необхідні для вирішення справи. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. 
У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.
Разом з тим, згідно із ч. 5 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України підтвердних документів про отримання особою виклику.
Як вбачається з ч. 6, 7 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення. Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
За правилами ч. 1 ст. 277 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.
Згідно зі ст. 279 КУпАП, розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.
Згідно з ч. 1 ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, оцінити наявні докази. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі - вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Так, апелянт зазначає, що він своєчасно уточнив та оновив свої військово-облікові дані, що нібито підтверджується долученим до позовної заяви роздрукованим військово-обліковим документом, сформованим в електронній формі (у форматі PDF) за допомогою мобільного застосунку «Резерв+» та з моменту оновлення даних позивач не отримував від відповідача жодних повісток про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також не був оголошений у розшук, у зв`язку з чим з його боку не було вчинено жодного правопорушення у сфері військового обліку.
Однак, колегія суддів критично ставиться до вказаних доводів, оскільки вони спростовуються вищеописаними матеріалами справи, зокрема, копією військово-облікового документа, роздрукованого із мобільного застосунку від Міністерства оборони України «Резерв +», сформованого 28.12.2025 року.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, у відповідній графі вказаного документа "Причина звернення до Нацполіції" міститься відмітка "Не прибули за повісткою до ТЦК та СП", у графі "Дата звернення" зазначено "09.12.2025", а у графах "Постанова ВЛК" та "Дата ВЛК" містяться прочерки. 
На цьому ж документі наявна відмітка про порушення правил військового обліку, а датою уточнення даних указано 14.12.2025 року. 
Це свідчить про те, що позивач уточнив свої дані вже після відмови від отримання повістки та складання стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення від 07.12.2025 року, а також напередодні винесення оскаржуваної постанови від 15.12.2025 року, що виключає можливість кваліфікації таких дій як вчасне оновлення даних. 
Крім того, на наданій копії військово-облікового документа позивача, роздрукованого з мобільного застосунку Міністерства оборони України "Резерв+", відсутня відмітка про те, що дані було уточнено у встановлені законом строки
Щодо тверджень апелянта про те, що з моменту оновлення військово-облікових даних позивач не отримував від відповідача жодних повісток про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд зазначає таке. 
Повістка на ім`я позивача була датована 07.12.2025 року, і позивач відмовився від її отримання, про що було складено відповідний акт. Свої дані позивач уточнив лише 14.12.2025 року, а оскаржувану постанову було винесено вже наступного дня — 15.12.2025 року. 
Таким чином, у період з моменту уточнення військово-облікових даних (14.12.2025 року) до моменту розгляду справи про адміністративне правопорушення (15.12.2025 року) у відповідача об`єктивно не виникало підстав та процесуальної потреби для направлення на адресу позивача будь-яких інших повісток
Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи представника позивача про те, що 07.12.2025 року ОСОБА_1 був протиправно затриманий та доставлений до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 працівниками поліції та територіального центру комплектування. 
Аргументи представника позивача про відсутність законних підстав для такого затримання та примусового супроводу обґрунтовуються тим, що станом на 07.12.2025 року ОСОБА_1 нібито не перебував у розшуку, вчасно оновив свої військово-облікові дані за місцем фактичного проживання як внутрішньо переміщена особа (ВПО) у місті Житомирі, не отримував повісток чи направлень на проходження ВЛК, а також не переховувався від органів внутрішніх справ чи ТЦК та СП. 
На підтвердження факту незаконного затримання позивача поза межами його волі представник посилається на відеозапис, долучений до позовної заяви. 
Проте суд критично оцінює зазначені твердження, оскільки вони повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема актом відмови від отримання повістки та іншими доказами по справі, які зазначені вище.
Стосовно відеозапису, на який посилається представник позивача, суд зазначає, що вказаний електронний доказ у матеріалах справи відсутній. Більше того, як встановлено з матеріалів справи про його наявність не зазначено ні в переліку додатків до адміністративного позову, ні у внутрішньому описі матеріалів справи.
Колегія суддів вважає безпідставними твердження представника апелянта про те, що постанова про адміністративне правопорушення № 1667 від 15.12.2025 року стосовно ОСОБА_1 є незаконною та підлягає скасуванню через те, що вона нібито була ухвалена за відсутності особи, без належного її повідомлення про розгляд справи та без направлення відповідної повістки-виклику на 15.12.2025 року, що позбавило позивача права на правову допомогу. Так само не заслуговують на увагу посилання на те, що акт про відмову від отримання протоколу від 07.12.2025 року не складався, з огляду на такі обставини.
Як встановлено з матеріалів справи, оскаржувану постанову було винесено за відсутності ОСОБА_1 , який, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, на її розгляд не з`явився, а клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. 
За таких обставин, відповідно до вимог частини 2 статті 268 КУпАП, присутність цієї особи не є обов`язковою, у зв`язку з чим розгляд справи проведено за її відсутності
Згідно з описаним вище протоколом про адміністративне правопорушення, позивачу було роз`яснено зміст статті 63 Конституції України, а також права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, у тому числі – право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця в галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.
Крім того, вказаним протоколом ОСОБА_1 повідомлено про розгляд справи про адміністративне правопорушення, що не потребує ще й направлення повістки на 15.12.2025 року.
З матеріалів справи встановлено, що від отримання другого примірника протоколу ОСОБА_1 відмовився у присутності свідків, що не може свідчити про його неналежне повідомлення про розгляд справи про адміністративне правопорушення чи обмеження його законних прав.
Представник апелянта зазначає, що акт про нібито відмову від отримання ОСОБА_1 протоколу № 1667 від 07.12.2025 року не складався.
З приводу зазначеного слід вказати про те, що, окремий акт про відмову від отримання протоколу про адміністративне правопорушення складати не обов`язково, але така відмова має бути зафіксована, що і було зроблено у наданому протоколі, описаному вище.
Слід також зазначити, що представник позивача не послалася на обставини та не надала жодних належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів, які свідчили б про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та дозволили б зробити висновок про ухвалення оскаржуваної постанови з порушенням норм чинного законодавства. Доказів, які спростовували б факт учинення правопорушення, або обставин, що виключають адміністративну відповідальність, під час розгляду цієї справи надано не було, й судом таких обставин не встановлено
Щодо інших доводів представника позивача суд, згідно із ч. 2 ст. 6 КАС України, застосовує принцип верховенства права, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, зокрема, враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Враховуючи вищенаведені обставини та правові норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні підстави для скасування спірної постанови.
Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено. 
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 березня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 		Гонтарук В. М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Біла Л.М.    Моніч Б.С.