ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/2381/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого-судді Сороки Ю.Ю.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправною бездіяльність щодо відмови в переведенні з 29.10.2025 на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХII і розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VIII.
Зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити переведення ОСОБА_1 з 23 жовтня 2025 року на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року, зарахувавши до стажу державної служби період роботи в органах місцевого самоврядування з 29 серпня 1978 по 03 березня 1988 роки, та здійснити перерахунок пенсії з 29 жовтня 2025 року з урахуванням раніше виплачених сум і довідок про складові заробітної плати, що видані виконавчим комітетом Луцької міської ради за №4/40/54 і №4/40/55 23.10.2025 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсія за віком згідно Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. 29.10.2025 та 19.12.2025 повторно позивач звернулася до Головного управління ПФУ у Волинській області із заявою про переведення її з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, на пенсію за віком відповідно до Закону України “Про державну службу”. Однак, відповідач листом від 26.11.205 №19046-17574/К-02/8-0300/25 повідомив, що заява не відповідає встановленому зразку і у разі подання заяви встановленого зразка буде розглянуто питання доцільності переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України “Про державну службу” та листом від 13.01.2026 №782-22007/К-02/8-0300/26 повідомив, що відповідь направлено листом від 26.11.205 №19046-17574/К-02/8-0300/25.
Позивач вважає дії відповідача щодо відмови у здійсненні переведення з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, на пенсію за віком відповідно до Закону України “Про державну службу” протиправними, що порушують її конституційні права та гарантії на належний соціальний захист, тому звернулася до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 25.02.2026 відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
У відзиві на позовну заяву представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову, зазначивши, що листом від 29 жовтня 2025 року, повідомлено позивача про порядок обчислення його пенсії та порядок звернення про переведення з одного виду на пенсії на інший із заявою встановленого зразка відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1. 
Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області не приймало будь-якого рішення з цього приводу, не надавало правової оцінки періодам трудової діяльності позивача, довідкам про заробітну плату, долученим позивачем до заяви.
Оскільки позивач із заявою (встановленої форми) про переведення з одного виду пенсії на інший до відповідача не звертався, отже не скористався правом досудового врегулювання спору.
Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_2 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсія за віком згідно Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
29 жовтня 2025 року позивач звернувся до відповідача, в порядку Закону України "Про звернення громадян" від 02 жовтня 1996 року №393/96-ВР, щодо переведення його на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII.
Відповідач, листом від 29 жовтня 2025 року, повідомив позивача про порядок обчислення його пенсії та порядок звернення про переведення з одного виду на пенсії на інший із заявою встановленого зразка відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1.
19.12.2025 позивач повторно звернулася до Головного управління ПФУ у Волинській області із заявою про переведення її з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, на пенсію за віком відповідно до Закону України “Про державну службу”. 
Однак, відповідач листом від 13.01.2026 №782-22007/К-02/8-0300/26 повідомив, що відповідь направлено листом від 26.11.205 №19046-17574/К-02/8-0300/25.
Позивач, не погоджуючись з такими діями відповідача звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09 липня 2003 року №1058-ІV (далі - Закон №1058), який набрав чинності 1 січня 2004 року.
Згідно зі ст.1 Закону №1058-ІV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону №1058, законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України “Про недержавне пенсійне забезпечення”, Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Відповідно до ч.1 ст.10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
В свою чергу, принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначений Законом України “Про державну службу” від 10 грудня 2015 року №889-VIII (далі Закон №889), який набрав чинності 1 травня 2016 року.
Згідно з Прикінцевими та Перехідними положеннями Закону №889-VIII втратив чинність Закон України “Про державну службу” №3723-XII (Відомості Верховної Ради України, 1993, №52, статті 490 із наступними змінами, далі - Закон №3723-XII), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону №889-VIII.
Відповідно до пункту 8 Прикінцевих положень Закону України “Про державну службу” №889 стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Відповідно до частини 1 статті 37 Закону України “Про державну службу” від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, у тому числі, стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60% суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Тобто до 01 травня 2016 року право на пенсію державного службовця мали особи, які:
а) досягли певного віку (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають передбачений законодавством страховий стаж;
б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Після 01 травня 2016 року, відповідно до статті 90 Закону України “Про державну службу” №889 пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.
Пунктом 10 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону №889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України “Про державну службу” та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України “Про державну службу” у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Пунктом 12 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону №889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України ”Про державну службу” та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України “Про державну службу” у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Як встановлено судом, 29.10.2025 позивач звернулася до відповідача із заявою щодо переведення її на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII.
Відповідач, листом від 29.10.2025 повідомив позивача про порядок обчислення її пенсії та порядок звернення про переведення з одного виду на пенсії на інший із заявою встановленого зразка відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1.
З огляду на що, суд погоджується з твердженням представника відповідача про те, що ГУ ПФУ у Волинській області не приймало будь-якого рішення з цього приводу поданої позивачем заяви, не надавало правової оцінки періодам трудової діяльності позивача, довідкам про заробітну плату, долученим позивачем до заяви, а вказало лише позивачу на необхідності дотримання форми та змісту заяви, а саме необхідності подачі заяви встановленого зразка відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування", чого в даному випадку позивачем вчинено не було.
При цьому, матеріали справи не матеріали справи не містять доказів відмови позивачу у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб?єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
В постанові від 21 червня 2018 року у справі №758/8247/16-а Верховний Суд зазначив, що доводи заявника, про те, що управління ПФУ листом фактично відмовлено позивачеві у поновленні пенсії, не може бути приводом для перегляду справи, оскільки лист не містить ознак рішення органу публічної влади, передбачених абзацом шостим пункту 4.3
Порядку 22-1.
Частиною 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.
Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Ю. Сорока