ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2026 р. Справа№ 910/15507/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Корсака В.А.
суддів: Алданової С.О. 
Євсікова О.О. 

за участю секретаря судового засідання: Жукової К.Д.,
за участю представників учасників справи:
від позивача: Савченко В.І.
від відповідача: не з`явився 
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-БУД-ЛОГІСТИК"
на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2026
у справі №910/15507/25 (суддя Турчин С. О.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОРТ-БЕЗПЕКА" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-БУД-ЛОГІСТИК" 
про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "ФОРТ-БЕЗПЕКА" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-БУД-ЛОГІСТИК" про стягнення 526408,62 грн (у редакції заяви про усунення недоліків позовної заяви), з яких: 430 000,00 грн - основний борг; 67 043,29 грн - пеня; 9 335,33 грн - 3% річних; 20 030,00 грн - інфляційні втрати.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем обов`язків відповідно до умов договору про надання послуг щодо охорони майна та підтримання порядку №010125-1 від 01.01.2025 в частині оплати за надані позивачем послуги. 
Матеріально-правовою підставою позову позивач обрав статті 11, 16, 509, 525, 526, 549, 599, 610, 611, 612, 625, 629, 978 Цивільного кодексу України та статті 1 та 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Доводи та заперечення відповідача

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.03.2026 у справі №910/15507/25 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-БУД-ЛОГІСТИК" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОРТ-БЕЗПЕКА" заборгованість у сумі 430 000,00 грн, пеню у сумі 67 043,29 грн, 3% річних у сумі 9 335,33 грн та інфляційні втрати у сумі 16 867,06 грн та судовий збір у сумі 6 278,95 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Рішення, з посиланням на ст.ст. 11, 202, 509, 525, 526, 530, 549, 598, 599, 610, 611, 612, 625, 626, 628, 629, 901 та 903 Цивільного кодексу України мотивоване тим, що матеріалами справи (зокрема, підписаними відповідачем без зауважень актами надання послуг) підтверджується факт надання послуг позивачем та їх неоплата в повному обсязі, при цьому відповідач не скористався правом подати відзив і не спростував наявність цієї заборгованості. 
Щодо стягненні пені та 3% річних суд встановив факт прострочення виконання грошового зобов`язання, що за законом та умовами договору є підставою для застосування санкцій. Здійснивши власний розрахунок, суд виявив, що заявлені позивачем суми пені та 3% річних є меншими за фактично можливі, однак задовольнив їх саме у заявленому розмірі, оскільки суд не може виходити за межі позовних вимог. 
Щодо інфляційних втрат суд самостійно перевірив розрахунок позивача і встановив, що обґрунтована сума інфляційних втрат становить 16 867,06 грн, а не заявлені 20 030 грн. З огляду на це, суд задовольнив вимогу про стягнення інфляційних втрат лише частково, відмовивши у стягненні різниці у розмірі 3 162,94 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів 

Не погоджуючись з цим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити в нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
А саме апелянт посилається на те, що:
- суд прийняв нові докази, а саме акт надання послуг № 1 від 31.01.2025 з порушенням процесуального порядку: провадження у справі було відкрито 23.12.2025 року, а лише через два місяці (27.02.2026) позивач подав новий доказ. Апелянт наголошує, що він не отримував відповідного клопотання та доказу. На думку апелянта, суд безпідставно поновив процесуальні строки позивачу, оскільки два місяці є більш ніж достатнім строком для виявлення посилання на "технічні причини" під час формування документів в системі "Електронний суд". Апелянт вважає, що суд порушив норми процесуального права (ст.ст. 80, 113, 118 ГПК України), прийнявши доказ із порушенням строків та поклавши його в основу рішення про стягнення заборгованості;
- суд порушив змагальність сторін та право відповідача на захист і участь у справі, оскільки, як вважає апелянт, Позивач подав новий доказ у четвер (27.02.2026), а вже в наступний робочий день, понеділок (02.03.2026), суд прийняв рішення у справі з урахуванням цього доказу. Скаржник зазначає, що така швидкість прийняття рішення викликає сумніви щодо безсторонності суду. Відповідачу не було надано жодного шансу на висловлення пояснень чи заперечень щодо нового доказу. Апелянт вважає, що своїми діями суд першої інстанції порушив принципи рівності, змагальності, диспозитивності та пропорційності, що закріплені у ст.ст. 7, 13, 14, 15 ГПК України;
- суд не повно дослідив обставини до справи, адже залишив поза увагою той факт, що відповідно до п. 11.1 Договору, на який посилається позивач, строк його дії закінчився 31 грудня 2022 року. Суд не з`ясував причини, чому позивач продовжував надавати послуги без оплати та не скористався своїм правом за п. 11.4 та 6.4 Договору зняти охорону з постів і відмовитися від договору у випадку прострочення розрахунків.

Доводи та заперечення позивача

У своєму відзиві на апеляційну скаргу позивач з апеляційною скаргою не погодився, просить залишити оскаржене рішення без змін посилаючись на те, що:
- скаржник не зазначає, в чому саме полягає неправильність оцінки судом першої інстанції спірних правовідносин, та не наводить підстав для невиконання зобов`язань з оплати послуг. Позивач наголошує, що наявний повний комплект первинних документів, підписаних обома сторонами (договір, протокол погодження ціни, акти приймання-передачі об`єкта та надання послуг, акт звірки), а відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції не подав відзиву чи будь-яких заперечень;
- порушень процесуального закону з боку суду не було, оскільки клопотання про долучення доказу подано 26.02.2026, а рішення ухвалене 02.03.2026, що спростовує твердження апелянта про прийняття рішення за один робочий день. Крім того, вказаний Акт не є новим доказом у розумінні законодавства, адже позовні вимоги від початку ґрунтувалися на ньому, а його первинна відсутність була наслідком технічного збою при формуванні додатків у системі «Електронний суд»;
- факт надання послуг у січні 2025 року на суму 100 000 грн підтверджується наявним у матеріалах справи двостороннім Актом звірки взаємних розрахунків, який ґрунтується на спірному Акті № 1. Тому долучення Акту № 1 лише сприяло об`єктивному розгляду і, згідно з ч. 2 ст. 277 ГПК України, не могло призвести до неправильного вирішення справи;
- твердження апелянта про те, що строк дії договору закінчився 31 грудня 2022 року, не впливають на суть спірних правовідносин, оскільки в пункті 11.1 договору допущена очевидна описка. Усі документи, якими оформлювались спірні правовідносини, датовані 2025 роком і підтверджують факти надання послуг саме у січні-травні 2025 року, при цьому в суді першої інстанції відповідач про цю обставину не заявляв.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2026 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Євсіков О.О., Алданова С.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.03.2026 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/15507/25.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2026 апеляційну скаргу залишено без руху на підставі ст.ст. 174, 234, 258, 260 ГПК України у зв`язку з відсутністю доказів сплати судового збору. Роз`яснено скаржнику, що протягом 2 (двух) днів дня вручення даної ухвали останній має право усунути недоліки зазначені у її мотивувальній частині, надавши суду відповідні докази.
30.03.2026 недоліки апеляційної скарги усунуто.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-БУД-ЛОГІСТИК" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2026 у справі №910/15507/25. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 20.05.2026. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 13.05.2026 (включно). Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 13.05.2026 (включно). Участь у судовому засіданні для учасників справи не визнано обов`язковою.

Явка представників учасників справи

Представник позивача в судовому засіданні 20.05.2026 заперечив проти доводів апелянта з підстав, викладених у відзиві та просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
В судове засідання 20.05.2026 представник відповідача не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином в електронному кабінеті, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. 
За змістом ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції з метою дотримання прав сторін на судовий розгляд справи упродовж розумного строку, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи те, що явка представників сторін обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача, який належним чином повідомлений про судовий розгляд справи в апеляційному порядку. 

Розгляд клопотань та заяв учасників справи

Представник позивача у своєму відзиві просив поновити строк подання цього відзиву, оскільки апелянт не направляв позивачу до його електронного кабінету копії процесуальних документів. Позивач зазначив, що про подання до суду відповідачем звернень/документів та про процесуальних рішення у справі він дізнається з отриманих повідомлень від Північного апеляційного господарського суду. Оскільки ухвалу від 03.04.2026 позивач отримав 08.0.02026, просить подання ним відзиву на апеляційну скаргу з п`ятиденною затримкою визнати виправданою (з урахуванням того, що 18 та 19 квітня є вихідними днями). Просить врахувати, що справу призначено до апеляційного розгляду на 20.05.2026, що надасть зацікавленим особам достатньо часу для врахування цього відзиву в апеляційному провадженні.
З приводу заявленого клопотання про поновлення строку на подачу відзиву, колегія суддів зазначає, що згідно з ч.1 ст. 263 ГПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.
Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом (стаття 113 ГПК України).
Відповідно до статті 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
За змістом частини першої статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Враховуючи те, що ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2026, серед іншого, роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 13.05.2026. 
Отже, з огляду на те, що відзив на апеляційну скаргу подано у строк, встановлений судом, підстави для поновлення строку на подачу відзиву відсутні, а поданий позивачем відзив на апеляційну скаргу враховується судом під час апеляційного перегляду даної справи.

Межі перегляду справи судом апеляційної інстанції

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін. 

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Суд першої інстанції, на підставі сукупності належних та допустимих доказів встановив такі обставини правовідносин сторін.
01.01.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ФОРТ-БЕЗПЕКА" (виконавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-БУД-ЛОГІСТИК" (замовник, відповідач) укладений договір №010125-1 про надання послуг щодо охорони майна та підтримання порядку (надалі - договір).
У п.1.1. договору сторони визначили, що об`єктом охорони є виробниче приміщення, розташоване за адресою: вул. Бориспільська, 19 у Дарницькому районі м.Києва. Здійснення охорони громадського порядку на території замовника, на підставі даного договору з додатками до нього, шляхом виставлення постів охорони.
Відповідно до пункту 2.1. договору виконавець приймає на себе зобов`язання організувати і забезпечити охорону громадського порядку на території замовника, зазначених у Додатку 2 (Дислокація постів охорони) і прийнятих під охорону під розпис, силами співробітників охорони у відповідності з Інструкцією №1 щодо організації охорони об`єкту, яку додатково затверджено та узгоджено сторонами. 
Згідно із протоколу погодження договірної ціни від 01.01.2025, який є невід`ємним додатком №1 до цього договору сторонами досягнуто згоди, що розмір договірної ціни за надання відповідних послуг на об`єктах замовника, зазначених у додатку № 2 (дислокація постів охорони), за повний календарний місяць становить 100000,00 грн, у т.ч. ПДВ 16 666,67 грн.
Додатком № 2 визначена дислокація постів охорони, які передаються-охороняються виконавцем, а саме: пост №1 та пост №2 виробничого приміщення за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 19. 
01.01.2025 представниками підписано акт приймання-передачі об`єкта під охорону згідно дислокації постів, визначених додатком № 2.
Підпунктом 5.1.2 пункту 5.1. договору визначено, що замовник зобов`язаний згідно вчасно та в повному об`ємі в терміни та на умовах, визначених даним договором провести необхідні платежі й розрахунки за здійснені виконавцем послуги.
Відповідно до п.6.1 договору послуги, надані виконавцем за даним договором, оплачуються замовником щомісячно, в суворій відповідності за фактично наданий об`єм послуг по договірній ціні. Сторони визначили, що загальна сума наданих послуг виконавцем з урахуванням ПДВ за один місяць підтримання порядку на об`єкті охорони майна за цим договором, зазначена в затвердженому Протоколі погодження договірної ціни (додаток № 1), що є невід`ємною частиною договору і може корегуватися рахунками та актами приймання - передачі наданих послуг за фактично надані послуги.
Пунктом 6.3 договору передбачено, що послуги вважаються наданими після підписання Акту - приймання передачі наданих послуг. 
Відповідно до п. 6.4 договору розрахунок за надані послуги проводиться в термін 3 (трьох) робочих днів з дня підписання акту приймання - передачі наданих послуг у відповідності до затвердженого Протоколу погодження договірної ціни (додаток № 1), але не пізніше десятого числа місяця, наступного за звітним. 
Пунктом 7.5. договору передбачено, що при простроченні проведення розрахунків за договором з вини замовника, замовник має сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення оплати.
На підтвердження виконання умов договору щодо надання відповідачу у період з січня 2025 року по травень 2025 року послуг позивачем надано у матеріали справи акти надання послуг на загальну суму 500000,00 грн: №1 від 31.01.2025 на суму 100000,00 грн, №6 від 28.02.2025 на суму 100000,00 грн, №9 від 31.03.2025 на суму 100000,00 грн, №14 від 30.04.2025 на суму 100000,00 грн, №18 від 31.05.2025 на суму 100000,00 грн.
Позивач у позові зазначає, що відповідач оплату наданих послуг здійснив частково у сумі 70000,00 грн за березень 2025 року, внаслідок чого заборгованість відповідача за надані позивачем послуги становить 430000,00 грн.
Згідно із матеріалами справи між сторонами підписаний акт взаємних розрахунків сторін за період січень - травень 2025 року, відповідно до якого станом на 31.05.2025 заборгованість відповідача за договором №010125-1 від 01.01.2025 становить 430000,00 грн.
Посилаючись на порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про надання послуг щодо охорони майна та підтримання порядку №010125-1 від 01.01.2025, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-БУД-ЛОГІСТИК" заборгованості у сумі 430 000,00 грн, а також нарахованих у зв`язку із простроченням виконання зобов`язання пені у сумі 67 043,29 грн, 3% річних у сумі 9 335,33 грн та інфляційних втрат у сумі 20 030 грн.
Суд, розглянувши наведені обставини справи, дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на те, що матеріалами справи (зокрема, підписаними відповідачем без зауважень актами надання послуг) підтверджується факт надання послуг позивачем та їх неоплата в повному обсязі, при цьому відповідач не скористався правом подати відзив і не спростував наявність цієї заборгованості. 
Щодо стягненні пені та 3% річних суд встановив факт прострочення виконання грошового зобов`язання, що за законом та умовами договору є підставою для застосування санкцій. Здійснивши власний розрахунок, суд виявив, що заявлені позивачем суми пені та 3% річних є меншими за фактично можливі, однак задовольнив їх саме у заявленому розмірі, оскільки суд не може виходити за межі позовних вимог. 
Щодо інфляційних втрат суд самостійно перевірив розрахунок позивача і встановив, що обґрунтована сума інфляційних втрат становить 16 867,06 грн, а не заявлені 20 030 грн. З огляду на це, суд задовольнив вимогу про стягнення інфляційних втрат лише частково, відмовивши у стягненні різниці у розмірі 3 162,94 грн.

Мотиви і джерела права, з яких виходить апеляційний суд при ухваленні судового рішення

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Предметом спору є стягнення заборгованості за Договором про надання послуг щодо охорони майна та підтримання порядку № 010125-1 від 01.01.2025, а також нарахованих штрафних санкцій.
Як вбачається з матеріалів апеляційної скарги, відповідач не зазначає, в чому саме полягає неправильність оцінки судом першої інстанції спірних правовідносин.
Водночас, апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом першої інстанції норм процесуального права. Зокрема, скаржник зазначає, що суд безпідставно поновив строк та долучив до матеріалів справи Акт надання послуг № 1 від 31.01.2025, поданий позивачем зі спливом двох місяців після відкриття провадження (27.02.2026). Також скаржник вказує на порушення принципу змагальності, оскільки рішення було ухвалено вже 02.03.2026, тобто через один робочий день після подання доказу, що позбавило відповідача можливості надати свої заперечення. 
Щодо цих доводів апелянта, колегія суддів зазначає таке. 
Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Тягар доказування (onus probandi) покладається на сторони в судовому процесі.
Згідно зі статтею 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Частина 8 статті 80 ГПК України містить імперативну заборону суду приймати до розгляду докази, якщо вони подані не у встановлений судом строк.
Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи (постанова Верховного Суду від 18.06.2020 у справі № 909/965/16).
Особа має письмово повідомити суд та зазначити доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (постанова Верховного Суду від 20.03.2024 у справі № 911/2875/21).
Частиною 2 статті 14 ГПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 13 ГПК України).
Відповідно до статті 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 119 ГПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
При цьому Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. У кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.
Поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані із дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. При цьому наявність таких обставин має підтверджуватися належними доказами.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що питання щодо встановлення поважності чи неповажності причин пропуску процесуального строку належить до дискреційних повноважень суду.
Отже, дискреція суду щодо поновлення строків означає право суду приймати рішення про поновлення пропущеного процесуального строку, якщо він визнає причини його пропуску поважними, а саме такими, що є об`єктивно непереборними, не залежали від волі особи та були істотними перешкодами для своєчасного звернення до суду. Суд вирішує це питання індивідуально, оцінюючи доводи та докази заявника, надані ним для підтвердження поважності причин.
Згідно матеріалів справи, суд першої інстанції визнав причини пропуску строку (технічні збої під час первісного формування позову в системі "Електронний суд") поважними. 
При цьому, колегія суддів враховує, що згідно імперативних приписів ч. 2 ст. 277 ГПК України: порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.
Матеріалами справи підтверджується, що разом із позовною заявою позивачем було надано Акт звірки взаємних розрахунків за період січень - травень 2025 року, підписаний обома сторонами без зауважень. Цей документ містить узагальнені відомості щодо надання послуг та стану розрахунків між сторонами, у тому числі фіксує виникнення заборгованості за січень 2025 року в розмірі 100 000,00 грн. Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, підписаний сторонами акт звірки взаєморозрахунків є підтвердженням наявності заборгованості, якщо він кореспондується з первинними документами або матеріалами справи в цілому (позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.04.2018 у справі №910/9004/13, від 19.04.2018 у справі №905/1198/17, від 05.03.2019 у справі №910/1389/18, від 04.12.2019 у справі №916/1727/17, від 23.09.2021 у справі №910/866/20, від 14.01.2026 у справі № 922/4558/24). 
Отже, оскільки відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції не скористався своїм правом на подання відзиву та не заперечив ані факт надання послуг за січень 2025 року, ані дійсність свого підпису на Акті звірки, ухвалення рішення про стягнення боргу ґрунтується на сукупності доказів, а не виключно на спірному Акті № 1. 
Долучення Акту № 1 на стадії розгляду справи було наслідком виправлення технічного збою під час первісного формування позову в системі «Електронний суд», що було визнано судом поважною причиною. 
Щодо твердження відповідача про порушення принципу змагальності та неможливість подати заперечення на клопотання позивача, колегія суддів враховує, що всі учасники справи мають зареєстровані Електронні кабінети в підсистемі ЄСІТС. Подання документів через "Електронний суд" забезпечує автоматичне направлення їх копій до кабінетів інших учасників. Відповідач був обізнаний про розгляд справи з грудня 2025 року, проте виявляв процесуальну бездіяльність до моменту ухвалення рішення по суті. 
Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України імперативно встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідач мав достатньо часу (понад два місяці) для формування своєї правової позиції, подання відзиву та заперечень щодо позовних вимог, зокрема й щодо заборгованості за січень 2025 року, яка була відображена в первісних матеріалах справи. Невикористання відповідачем своїх процесуальних прав є наслідком його власної бездіяльності, а не порушенням судом першої інстанції принципів змагальності, рівності чи пропорційності. Наявні процесуальні недоліки з боку позивача щодо строків подання одного з актів не призвели до ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення по суті спору.
Апелянт у скарзі не наводить жодних доводів щодо неправильного застосування судом норм матеріального права, не заперечує факт укладення договору, обсяг та вартість фактично отриманих послуг. 
З огляду на викладене, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, правильно застосував норми матеріального права, а наявні процесуальні недоліки не призвели до ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення по суті спору.
В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не повно дослідив обставини справи, оскільки залишив поза увагою факт закінчення строку дії Договору 31 грудня 2022 року (відповідно до п. 11.1 Договору) та не з`ясував причини, чому позивач продовжував надавати послуги без оплати і не скористався правом зняти охорону з постів, 
Колегія суддів відхиляє цей довід апелянта, адже зазначення в пункті 11.1 Договору дати закінчення його дії до 31 грудня 2022 року є очевидною опискою. Матеріали справи містять документи, якими документувалися спірні правовідносини сторін, зокрема: сам договір № 010125-1 від 01 січня 2025 року, Протокол погодження договірної ціни від 01.01.2025 р., Акт приймання-передачі об`єкта під охорону, щомісячні Акти надання послуг, а також Акт звірки взаємних розрахунків сторін за період січень - травень 2025 року. Усі ці документи датовані 2025 роком і підтверджують фактичне надання послуг охорони позивачем відповідачу в січні-травні 2025 року. Крім того, під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач не заявляв про обставини щодо закінчення строку дії Договору ще у 2022 році.
Щодо доводів апелянта про нездійснення позивачем свого права за п. 11.4 та 6.4 Договору зняти охорону з постів і відмовитися від договору у випадку прострочення розрахунків, суд апеляційної інстанції зазначає, що вчинення таких дій є виключно правом, а не обов`язком виконавця (позивача). Той факт, що позивач не скористався цим правом і продовжував сумлінно надавати послуги охорони, не звільняє відповідача (замовника) від обов`язку своєчасно та в повному обсязі їх оплатити. Факт надання послуг та наявність заборгованості за них підтверджується підписаними відповідачем без зауважень щомісячними актами надання послуг на загальну суму 500 000,00 грн та актом взаємних розрахунків сторін за період січень - травень 2025 року.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги 

Згідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Нормою ст. 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами апеляційного перегляду справи колегія суддів встановила, що оскаржене рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства, при повному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, підстави для його зміни чи скасування в розумінні приписів статті 277 ГПК України відсутні. Натомість викладені в апеляційні скарзі доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції, а тому в її задоволенні слід відмовити.

Судові витрати

Згідно вимог статті 129 ГПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги судові витрати покладаються на апелянта. 
Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2026 у справі №910/15507/25 залишити без змін. 
Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та строк, передбачений ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України. 
Повний текст складено та підписано, - 05.06.2026. 

Головуючий суддя В.А. Корсак 

Судді С.О. Алданова

О.О. Євсіков