Рішення
ІмЕНЕм УкрАїни
справа № 521/2868/26
провадження № 2/521/3841/26

09 червня 2026 року м. Одеса
Хаджибейський районний суд міста Одеси в складі:
Головуючого судді Михайлюка О.А.,
при секретарі Тарасюк О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, - 
встановив:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, посилаючись на те, що 07.11.2025 року о 14.00 год. за адресою: Одеська область, Одеський район, в районі с. Лиманка, 11 км автодороги М-27 «Одеса-Чорноморськ», сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Toyota Land Cruiser Prado 150, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням відповідача, який не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху та виїхав на зустрічну смугу руху, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_2 , а після продовжив рух та допустив повторне зіткнення з транспортним засобом Chevrolet Captiva, реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить на праві власності позивачу.
Позивач вказує, що відповідача визнано винним за вчинення даної ДТП. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». З метою отримання виплати позивач звернулася до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» з відповідною заявою. 26.12.2025 року ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» прийнято рішення та проведено виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 139200 (сто тридцять дев`ять тисяч двісті) гривень. Однак, згідно висновку експерта від 04.12.2025 року № 167-25 експертного транспортно-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу Chevrolet Captiva, реєстраційний номер НОМЕР_3 , складеного судовим експертом Крутихом Євгеном Олександровичем, вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу за оцінкою експерта становить 293154 (двісті дев`яносто три тисячі сто п`ятдесят чотири) гривень 11 (одинадцять) копійок, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Chevrolet Captiva, р.н. НОМЕР_3 , пошкодженого внаслідок ДТП від 07.11.2025 р., складає 288456 (двісті вісімдесят вісім тисяч чотириста п`ятдесят шість) гривень. Отже, різниця між матеріальним збитком та страховим відшкодуванням становить 149206 (сто сорок дев`ять тисяч двісті шість) гривень.
Позивач вказує, що станом на день пред`явлення позову транспортний засіб позивача не відновлений, виплаченого ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» страхового відшкодування недостатньо для проведення ремонту. 
Позивач зазначає, що у зв`язку з ДТП вона понесла наступні додаткові витрати: послуги судового експерта Крутих Є.О. з проведення транспортно-товарознавчого дослідження у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень, послуги евакуатора для транспортування пошкодженого транспортного засобу до місця проведення огляду та стоянки у розмірі 4500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень. Розмір збитків, не покритих страховою виплатою, складає 161706 (сто шістдесят одна тисяча сімсот шість) гривень. Також позивач вказує, що їй завдано моральної шкоди, яку вона оцінює у розмірі 200000 (двісті тисяч) гривень. 
Відповідно до позовної заяви позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у розмірі 161706 (сто шістдесят одна тисяча сімсот шість) гривень, з яких: різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (ст. 1194 ЦК України) — 149206 (сто сорок дев`ять тисяч двісті шість) гривень; витрати на проведення експертизи — 8000 (вісім тисяч) гривень; витрати на евакуатор — 4500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень; моральну шкоду у розмірі 200000 (двісті тисяч) гривень; судовий збір у розмірі 3617 (три тисячі шістсот сімнадцять) гривень.
Позивачем подано додаткові пояснення у справі на підтвердження заявленого у позовній заяві розміру моральної шкоди, з доданими медичними документами, отриманими після подання позову. Позивач зазначає, що нові медичні документи дозволяють конкретизувати та підтвердити документально фактичні наслідки ДТП від 07.11.2025 року для здоров`я позивача та довести пряму причинно-наслідкову залежність між протиправними діями відповідача та виникненням додаткових і загостренням існуючих медичних проблем позивача.
Відповідач скористався процесуальним правом та надав до суду відзив, в якому зазначає, що з викладених у висновку експерта результатів, розмір матеріальних збитків, завданих позивачу, дорівнює ринковій вартості авто до ДТП, а вартість відновлювального ремонту в розмірі 293154 (двісті дев`яносто три тисячі сто п`ятдесят чотири) гривень 11 копійок перевищує ринкову вартість авто до ДТП, отже, автомобіль позивача є фізично знищеним у розумінні закону. Відповідач зазначає, що заявлений позивачем розмір матеріальної шкоди є явно надмірним та таким, що покладає на відповідача непомірний і фактично нездійсненний тягар, що не відповідає засадам розумності, справедливості та співмірності. Стягнення з відповідача 161706 (сто шістдесят одна тисяча сімсот шість) гривень матеріальної шкоди за відсутності будь-яких активів і за наявності джерела доходу у вигляді лише мінімальної пенсії по інвалідності фактично позбавить його засобів до існування, можливості проходити лікування та забезпечувати елементарні потреби. Відповідач вважає, що вимога позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 200000 (двісті тисяч) гривень, є очевидно завищеною та не відповідає критеріям розумності й справедливості. Відповідач зазначає, що він є особою з інвалідністю ІІ групи, на нього поширюються встановлені законодавством пільги щодо сплати судового збору, з огляду на що вимога позивача про стягнення судового збору не може бути задоволена. Відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 161706 (сто шістдесят одна тисяча сімсот шість) гривень; стягнення моральної шкоди у розмірі 200000 (двісті тисяч) гривень; стягнення судового збору в розмірі 3617 (три тисячі шістсот сімнадцять) гривень.
Позивачем подано відповідь на відзив, у якій позивач категорично заперечує проти доводів, викладених відповідачем у відзиві, вважаючи їх юридично безпідставними, хибними та такими, що суперечать матеріалам справи та нормам чинного законодавства. Позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі; врахувати, що відповідач керував транспортним засобом за наявності медично підтверджених абсолютних протипоказань, що є грубою необережністю та унеможливлює зменшення відшкодування за ч. 4 ст. 1193 ЦК; застосувати ст. 1192 ЦК України щодо визначення розміру матеріальної шкоди - виходячи з реальної вартості відновлення права власності позивача, а не з формули страхового закону.
Відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначено про те, що доводи позивача є необґрунтованими, не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, а заявлені позовні вимоги спрямовані на отримання компенсації без урахування вартості залишків авто, що перевищують реальний розмір завданої шкоди, та спрямовані на незаконне збагачення, є такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідачем подано клопотання про долучення доказів, відповіді Приватного акціонерного товариства “Українська страхова компанія “Княжа Вієнна Іншуранс Груп” на адвокатський запит з доданими до неї документами, а саме: полісом № EP-230046027, ремонтною калькуляцією від 09.12.2025 року, розрахунком ринкової вартості КТЗ від 09.12.2025 року, актом огляду від 19.11.2025 року, розрахунком суми страхового відшкодування від 24.12.2025 року, фото пошкодженого транспортного засобу позивача. Відповідач вказує, що зазначені документи підтверджують, що на нього не може бути покладено обов`язку з відшкодування шкоди позивачу, позовні вимоги є безпідставними, оскільки ґрунтуються на вартості ремонту транспортного засобу, який відповідно до закону та документів, наданих страховою компанією, вважається фізично знищеним.
Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх в повному обсязі, справу розглянути без участі сторони позивача.
Відповідач та його представник, адвокат Білак Наталія Ігорівна, в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву, відповідно до якої просять відмовити у задоволенні позовних вимог, справу розглянути без участі сторони відповідача.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 07.11.2025 року о 14 годині, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Toyota Land Cruiser Prado 150, реєстраційний номер НОМЕР_4 , рухаючись по 11 км автодороги М-27 «Одеса-Чорноморськ», в районі с. Лиманка Одеського району Одеської області, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху, та виїхав на зустрічну смугу руху та скоїв зіткнення з транспортним засобом марки Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який здійснював маневр руху, після чого останній по інерції здійснював рух, та скоїв зіткнення з транспортним засобом марки Chevrolet Captiva, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_4 , таким чином ОСОБА_2 порушив вимоги п.п. 12.1 ПДР. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.12.2025 року по справі № 509/6744/25 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 850,00 гривень.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно висновку експерта від 04.12.2025 року № 167-25 експертного транспортно-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу Chevrolet Captiva, реєстраційний номер НОМЕР_3 , складеного судовим експертом Крутихом Євгеном Олександровичем, вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу за оцінкою експерта становить 293154 (двісті дев`яносто три тисячі сто п`ятдесят чотири) гривень 11 копійок, сума матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Chevrolet Captiva, реєстраційний номер НОМЕР_3 , пошкодженого внаслідок ДТП від 07.11.2025 року, становить 288456 (двісті вісімдесят вісім тисяч чотириста п`ятдесят шість) гривень. Ринкова вартість колісного транспортного засобу Chevrolet Captiva, реєстраційний номер НОМЕР_3 , станом на момент ДТП за оцінкою експерта становить 288456 (двісті вісімдесят вісім тисяч чотириста п`ятдесят шість) гривень, ринкова вартість колісного транспортного засобу з урахуванням аварійних пошкоджень, внаслідок ДТП, яка відбулася 07.11.2025 року, становить 145239 (сто сорок п`ять тисяч двісті тридцять дев`ять) гривень 86 копійок.
Відповідно до Полісу № ЕР-230046027 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 щодо автомобіля Toyota Land Cruiser Prado 150, реєстраційний номер НОМЕР_4 , застрахована у ПрАТ «Українська Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на період з 14.06.2025 року до 13.06.2026 року.
З Полісу № EP-230046027 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між ОСОБА_2 та ПрАТ “Українська страхова компанія “Княжа Вієнна Іншуранс Груп”, вбачається, що розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих осіб, на один страховий випадок незалежно від кількості потерпілих становить 1250000 (один мільйон двісті п`ятдесят тисяч) гривень, на одну потерпілу особу становить 250000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень.
Позивач звернулася до ПрАТ «Страхова компанія «Українська Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою про виплату страхового відшкодування.
Відповідно до розрахунку ринкової вартості колісного транспортного засобу Chevrolet Captiva, реєстраційний номер НОМЕР_3 , від 09.12.2025 року, складеного фахівцем з врегулювання Ізмайловим Денисом, ринкова вартість колісного транспортного засобу Chevrolet Captiva, реєстраційний номер НОМЕР_3 , станом на момент 07.11.2025 року складає 278456 (двісті сімдесят вісім тисяч чотириста п`ятдесят шість) гривень.
24.12.2025 року ПрАТ «Страхова компанія «Українська Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» проведено розрахунок суми страхового відшкодування до справи № 250001418870 на підставі Калькуляції № 25-1418870 від 09.12.2025 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Chevrolet Captiva, реєстраційний номер НОМЕР_3 , складає 404395 (чотириста чотири тисячі триста дев`яносто п`ять) гривень 61 копійок, сума матеріального збитку у разі економічно необґрунтованого ремонту транспортного засобу складає 278500 (двісті сімдесят вісім тисяч п`ятсот) гривень, вартість залишків транспортного засобу після страхового випадку складає 139250 (сто тридцять дев`ять тисяч двісті п`ятдесят) гривень, сума страхового відшкодування складає 139250 (сто тридцять дев`ять тисяч двісті п`ятдесят) гривень. У розрахунку суми страхового відшкодування від 24.12.2025 року до справи № 250001418870 визнано конструктивну загибель транспортного засобу Chevrolet Captiva, реєстраційний номер НОМЕР_3 . У графах вартість експертизи, сплаченої потерпілою собою, та вартість послуг евакуатора, сплаченої потерпілою особою, розрахунку суми страхового відшкодування від 24.12.2025 року до справи № 250001418870, інформація відсутня.
У відповіді ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на адвокатський запит зазначено: «між Страховиком та потерпілою особою було досягнуто згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування на підставі поданої потерпілим заяви від 16.12.2025 року в розмірі 139 250 грн.». 
ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» проведено виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 139250 (сто тридцять дев`ять тисяч двісті п`ятдесят) гривень, що підтверджується платіжною інструкцією про безготівкове зарахування.
У відповіді ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на адвокатський запит вказано: «від потерпілої особи не надходило зауважень\претензій щодо виплати страхового відшкодування».
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22)).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).
Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша, друга статті 1166 ЦК України).
Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 1188 ЦК України).
Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
Підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини.
За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа, відповідно до статті 1192 ЦК України, має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
У статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) викладений правовий висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язків страхувальника, який завдав шкоди».
Отже, майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком (франшиза, втрата товарної вартості, страховий ліміт).
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 27 грудня 2019 року у справі № 686/11256/16-ц)».
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1. ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).
Сторона відповідача в своїх процесуальних документах вказувала на те, що розрахована та виплачена ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» позивачу сума страхового відшкодування не досягає ліміту відповідальності страховика, ліміт відповідальності страхової компанії залишився невичерпаним, тому правові підстави для пред`явлення вимог до відповідача як особи, що завдала шкоди, відсутні.
Велика Палата Верховного Суду в постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) виснувала, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні у межах ліміту відповідальності страховика (страхової суми) є страховик завдавача шкоди (постанова Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (пункт 35), від 3 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к, від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (пункт 96)). Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (п. 104 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20).
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 3720-IX регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
У цьому Законі визначено, що особою, цивільно-правова відповідальність якої вважається застрахованою, є особа, яка використовує забезпечений транспортний засіб, крім особи, яка використовувала забезпечений транспортний засіб, що вийшов з її правомірного володіння внаслідок вчинення протиправних дій (пункт 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 3720-IX). Забезпечений транспортний засіб це наземний транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (пункт 3 ч. 1 ст. 1 Закону № 3720-IX). Страхувальником є особа, яка уклала із страховиком договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (пункт 11 ч. 1 ст. 1 Закону № 3720-IX).
Згідно зі статтею 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої у особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, виник обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб.
Настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.
У частині першій статті 18 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні.
Відповідно до ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі пошкодження транспортного засобу страхова (регламентна) виплата розраховується як сума документально підтверджених витрат, пов`язаних із: 1) відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу, включаючи пошкодження, зроблені умисно для врятування потерпілих осіб внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у порядку, визначеному частинами другою і третьою цієї статті; 2) евакуацією (доставкою) транспортного засобу в межах 150 кілометрів (якщо інша відстань не погоджена між страховиком (МТСБУ) та потерпілою особою) від місця дорожньо-транспортної пригоди на території України до місця проживання потерпілої особи або до місця стоянки на території України, або до місця здійснення відновлювального ремонту на території України, а також від місця проживання потерпілої особи або місця стоянки на території України до місця здійснення відновлювального ремонту на території України; 3) оплатою послуг стоянки, якщо транспортний засіб з поважних причин необхідно перемістити на стоянку, але не більше ніж до дати отримання страхової виплати.
Частиною першою статті 28 вказаного Закону визначено, що транспортний засіб вважається знищеним, якщо вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість транспортного засобу станом на день настання дорожньо-транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до частини другої статті 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається знищеним внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, страхова (регламентна) виплата розраховується як сума: матеріальних збитків, що визначаються як різниця між ринковою вартістю транспортного засобу на день настання дорожньо-транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та після пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; документально підтверджених витрат, пов`язаних з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання потерпілої особи або до місця стоянки такого транспортного засобу на території України.
У разі досягнення згоди між потерпілою особою та страховиком (МТСБУ) щодо відчуження потерпілою особою на користь страховика (МТСБУ) знищеного транспортного засобу страхова (регламентна) виплата розраховується як сума: ринкової вартості транспортного засобу на день настання дорожньо-транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; документально підтверджених витрат, пов`язаних з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання потерпілої особи або до місця стоянки такого транспортного засобу на території України.
Відповідно до частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Отже, спір про відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК України, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі №441/756/18.
У постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21) Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою.
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язків страхувальника, який завдав шкоди (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20)).
Суд звертає увагу на те, що чинне законодавство про страхування не обмежує страхувальника, у випадку його незгоди із нарахованим та виплаченим страховим відшкодуванням, доводити інший розмір такого відшкодування у передбачений законом спосіб.
Суд при вирішенні спору та визначення розміру завданого збитку, приймає до уваги ремонтну калькуляцію від 09.12.2025 року, розрахунок ринкової вартості КТЗ від 09.12.2025 року, акт огляду від 19.11.2025 року, розрахунок суми страхового відшкодування від 24.12.2025 року ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», які є належними, допустимими та достатніми доказами на підтвердження дійсної вартості розміру майнової шкоди, завданої позивачу, власнику транспортного засобу Chevrolet Captiva, реєстраційний номер НОМЕР_3 . На підставі зазначених доказів був розрахований розмір страхового відшкодування, виплаченого страховою компанією, який визначений у відповідності до частини першої статті 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо транспортних засобів, які вважаються знищеними.
Судом встановлено, що на виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» здійснено виплату страхового відшкодування на користь позивача за шкоду, заподіяну майну, у розмірі 139250 (сто тридцять дев`ять тисяч двісті п`ятдесят) гривень. Позивач до страхової компанії щодо недостатності виплати страхового відшкодування претензій не мала. Відповідно до матеріалів справи відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля не був зроблений.
Суд враховує, що відповідно до Полісу № ЕР-230046027 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між відповідачем та ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих осіб, на одну потерпілу особу становить 250000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 30), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 757/13525/18-ц, «обов`язок з відшкодування шкоди у межах суми страхового відшкодування покладається на страховика. Тобто, якщо позивачу недостатньо сплаченого страховиком відшкодування для повного відшкодування, він має право вимоги до винної у ДТП особи на різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням. З урахуванням того, що цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією автомобіля марки «Ягуар», була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант», майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком (франшиза, втрата товарної вартості, страховий ліміт).»
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі №523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 457/726/17 (провадження № 61-43201св18)).
Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду від 07 травня 2025 року в справі № 761/2397/21 (провадження № 61-2944 св 25)).
Пред`явлення позовної вимоги до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові та виключає необхідність надавати оцінку іншим аргументам скаржника, які стосуються передусім з`ясування обставин обґрунтованості / необґрунтованості позову, оскільки дослідженню цих обставин має передувати встановлення належного суб`єктного складу учасників спірних правовідносин (близький за змістом висновок сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 910/15792/20).
Аналізуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у спорі про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП та про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди у розмірі 161706 (сто шістдесят одна тисяча сімсот шість) гривень.
Щодо відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).
За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22)).
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22)).
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
У позовній заяві позивач стверджує, що діями відповідача їй завдано моральних страждань, дорожньо-транспортна пригода відбулася за участю позивача, яка перебувала в автомобілі разом із трьома малолітніми дітьми, наймолодшій з яких на момент ДТП не виповнилося одного місяця від народження. Позивач перебувала у стані після пологів та ще не завершила відновлення, сам факт участі у ДТП з малолітніми дітьми та новонародженою дитиною є надзвичайно стресовою подією, яка завдала позивачу глибоких душевних страждань. Позивач зазначає, що внаслідок перенесеного стресу вона втратила здатність годувати новонароджену дитину грудьми - зникло грудне молоко, що призвело до вимушеного переведення новонародженої дитини на штучне вигодовування, що є беззаперечним порушенням природного процесу вигодовування новонародженого та завдало позивачу як матері додаткових моральних страждань. Втрата єдиного транспортного засобу докорінно порушила звичайний ритм життя позивача та її сім`ї, адже вона проживає в АДРЕСА_1 - вулиці без твердого покриття, яка в осінньо-зимовий період є фактично непроїжджою навіть для таксі, внаслідок чого двоє малолітніх дітей змушені щоденно долати пішки близько 2,5 км до школи та назад у несприятливих погодних умовах, а тричі на тиждень додатково 2,5 км на секцію дзюдо; відвідування найближчого магазину та аптеки вимагає від позивача пішого подолання близько 3 км в обидва боки; поїздка до лікарні в м. Одеса, де перебуває на обліку новонароджена дитина, займає понад 2 години в один бік із використанням громадського транспорту та пішим переміщенням, або потребує витрат на таксі (468–569 грн в один бік до Одеси, 203 грн до Чорноморська). Позивач також зазначає, що в період вагітності у неї було виявлено три пупкові грижі різних діаметрів, що само по собі є суттєвим медичним станом, який потребує уважного ставлення до фізичних навантажень та способу пересування, хірургічне втручання протипоказане впродовж щонайменше шести місяців після пологів, позивач змушена відкласти необхідне лікування на невизначений строк. Відсутність автомобіля в таких медичних обставинах це реальна загроза здоров`ю.
Позивач вказує, що через ДТП та відсутність автомобіля тривалий час вона втратила мобільність, можливість самостійно планувати поїздки до лікаря, підтримувати соціальні контакти, забезпечувати належну участь у житті дітей, підтримувати звичні побутові та соціальні зв`язки. Вимушена залежність від сторонньої допомоги у пересуванні, неможливість вільно та оперативно реагувати на потреби новонародженої дитини, постійне перебування в межах обмеженого простору спричиняють відчуття безпорадності, тривоги та втрати контролю над власним життям. Зазначає, що у післяпологовий період, який і без того є психологічно вразливим, такі обставини значно посилили емоційне напруження, спричинили глибокий внутрішній дискомфорт, переживання за стан здоров`я та майбутнє лікування, що в сукупності становить істотну складову моральної шкоди, яку позивач оцінює у 200000 (двісті тисяч) гривень.
Судом встановлено, що на місце скоєння ДТП викликалась швидка медична допомога. Відповідно до карти виїзду Швидкої медичної допомоги № 425 від 07.11.2025 року позивач пошкоджень при зіткненні не отримала. У постанові Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.12.2025 р. по справі № 509/6744/25 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності інформація про травмованих внаслідок ДТП - немає.
Позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження наявності моральної шкоди та причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та її результатом - моральною шкодою.
Перевіряючи наявність підстав для компенсації моральної шкоди у заявленому розмірі, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає не доведеним, що діями відповідача позивачу спричинена моральна шкода, що полягає у порушенні звичайного укладу життя, порушенні права власності для власника автомобіля та порушенні права користування, пов`язаному з неможливістю користування транспортним засобом.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 200000 (двісті тисяч) гривень.
Щодо судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.
Оскільки позовні вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданих внаслідок ДТП, не підлягають задоволенню,то і похідні вимоги про стягнення судових витрат не підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі суд покладає на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 76, 82, 89, 133, 141, 265, 354 ЦПК України, суд 
вирішив:
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП – відмовити.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя:   О.Михайлюк
09.06.26