ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2026 року 	м. Чернівці	Справа № 926/1596/26	

Суддя Господарського суду Чернівецької області Миронюк Сергій Олександрович, за участю секретаря судового засідання Косован А.А., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Вест Тракс”, Чернівецька обл.

до товариства з обмеженою відповідальністю “Стартревел Бас”, м. Чернівці

про стягнення заборгованості в сумі 245130,82 грн.

представники сторін:
від позивача – Лучанінова І.О., довіреність від 16.04.2026
від відповідача – не з`явився
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю “Вест Тракс” звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю “Стартревел Бас” про стягнення заборгованості в сумі 245130,82 грн., з яких: 158271,18 грн – основна заборгованість, 48712,82 грн – пеня, 30419,72 грн – інфляційні втрати, 7727,10 грн – 3% річних.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про технічне обслуговування та ремонт колісних транспортних засобів №195 від 24.04.2023 в частині оплати вартості наданих послуг.
Як стверджується, позивач надав відповідачу послуги з технічного обслуговування та ремонтних робіт з використанням запасних частин і інших матеріалів на суму 158271,18 грн., проте, відповідач оплату за надані послуги не здійснив, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість.
Окрім того, за несвоєчасне виконання договірних зобов`язань позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати в сумі 30419,72 грн., 3% річних в сумі 7727,10 грн та пеню в сумі 48712,82 грн.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2026 справу №926/1596/26 передано на розгляд судді Миронюку С.О. 
Ухвалою від 23.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначено на 21.05.2026.
Ухвалою від 21.05.2026 відкладено розгляд справи на 18.06.2026.
В судовому засіданні 18.06.2026 представник позивача просив задовольнити позовні вимоги, представник відповідача у судове засідання не з`явився.
В силу приписів ч. 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
У зв`язку з відсутністю у відповідача зареєстрованого електронного кабінету, ухвали по справі №926/1596/26 з повідомленням про дату, час і місце судового засідання надсилались на зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.
До суду повернулися без вручення адресовані відповідачу поштові відправлення з зазначенням причин невручення “закінчення встановленого терміну зберігання”.
Згідно ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.
Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Виходячи зі змісту статей 120, 242 Господарського процесуального кодексу України, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, суд дійшов висновку, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.08.2020 року у справі № 904/2584/19.
Суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29.03.2021 року у справі № 910/1487/20, де зазначено, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. 
Пунктом 1, 2 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Крім того, за змістом статті 2 Закону України “Про доступ до судових рішень”, кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.
Ухвали суду у даній справі оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень, відтак, відповідач мав можливість ознайомитися з текстом цих ухвал.
Відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Відтак, враховуючи належне повідомлення сторін про дату, час і місце проведення судового засідання, з метою дотримання балансу прав та інтересів сторін у справі, дотримання розумності строку розгляду справи та за умови достатності наявних у справі матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, суд дійшов висновку про те, що неявка в судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши думку представника позивача щодо суті позовних вимог, суд зазначає наступне.
24.04.2023 між товариством з обмеженою відповідальністю “Вест Тракс” (позивач, виконавець) та товариством з обмеженою відповідальністю “Стартревел Бас” (відповідач, замовник) укладено договір про технічне обслуговування та ремонт колісних транспортних засобів №195.
Відповідно до п. 1.1.-1.3. договору виконавець бере на себе зобов`язання надати Замовнику послуги з технічного обслуговування та/або ремонту колісного транспортного засобу (далі KT3) чи його складових частин, у тому числі з використанням матеріалів (запасних частин) Виконавця. Замовник бере на себе зобов`язання прийняти й оплатити ці послуги, а також вартість використаних матеріалів (запасних частин) Виконавця в розмірі, строки та в порядку, що передбачені умовами цього Договору. Перелік робіт з технічного обслуговування та/або ремонту, а також використаних матеріалів (запасних частин), вказується в Нарядах-замовленнях та Актах виконаних робіт, які є невід`ємною частиною цього Договору.
Вартість послуг та вартість використаних матеріалів (запасних частин) погоджується сторонами щодо кожного виду робіт i вказується в Нарядах-замовленнях та Актах виконаних робіт, які є невід`ємною частиною цього Договору. Сума даного договору формується із фактичної вартості наданих послуг та використаних матеріалів (запасних частин), зазначених в Актах виконаних робіт. Оплата наданих послуг i використаних матеріалів (запасних частин) здійснюється Замовником шляхом перерахуванням грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця. Розрахунки по договору здійснюються Замовником не пізніше 5-ти робочих днів після підписання Акту виконаних робіт, на підставі виставленого Виконавцем рахунку-фактури (п. 2.1.-2.4. договору).
Згідно п. 3.1.-3.4. договору Замовник зобов`язаний:
- Своєчасно оплачувати послуги Виконавця в повному обсязі та у строки, передбачені Договором. 
- Прийняти транспортний засіб та його складові частини після надання послуг.
- У разі розірвання цього Договору за власною ініціативою сплатити Виконавцю вартість фактично виконаних послуг та використаних матеріалів (запасних частин) Виконавця на момент розірвання договору.
Замовник має право:
- Візуально контролювати виконання робіт за даним Договором за умови дотримання вимог безпеки з охорони праці, передбачених чинним законодавством України.
- Вимагати відшкодування збитків, заподіяних унаслідок невиконання aбo неналежного виконання Виконавцем цього Договору, а також на безоплатне усунення ним недоліків у період гарантійного строку.
- Вимагати від Виконавця документального підтвердження виду та обсягу виконаних за цим Договором послуг
- Вимагати від Виконавця повернення замінених під час виконання ремонту складових частин i матеріалів (запасних частин).
Виконавець зобов`язаний:
- Забезпечити якісне та своєчасне виконання робіт, згідно погоджених Нарядів-замовлень.
- Надавати Замовнику можливість візуально контролювати виконання робіт за цим Договором за умови дотримання вимог безпеки з охорони праці, передбачених чинним законодавством України.
- Забезпечувати збереження KT3, а також збереження та використання за призначенням прийнятих від Замовника складових частин i матеріалів, необхідних для виконання ремонту KT3 чи його складових частин.
- Безоплатно усувати недоліки, виявлені під час приймання виконаних за цим Договором робіт.
- Гарантувати відповідність технічного стану KT3 встановленим вимогам у межах проведеного ним технічного обслуговування та ремонту.
- Виконувати гарантійні зобов`язання, надані Замовнику після проведеного технічного обслуговування та/або ремонту.
- Забезпечувати виконання вимог Правил надання послуг з технічного обслуговування i ремонту KT3.
- Мати необхідну нормативну i ремонтну документацію та документацію з технічного обслуговування транспортних засобів та їхніх складових.
Виконавець має право:
- Вимагати від Замовника своєчасного проведення розрахунків по даному договору на підставі належним чином оформлених документів.
- Відмовитися від задоволення претензії Замовника в разі недотримання ним правил експлуатації KT3 та його складових.
- Вимагати від Замовника оплатити вартість фактично виконаних послуг, використаних матеріалів (запасних частин) Виконавця, у разі розірвання цього Договору за ініціативою Замовника.
Надання послуг здійснюється за зверненням Замовника чи за його попередньою заявкою. За заявкою Виконавець визначає дату, час подання KT3 та його складових частин для надання послуг. Акт прийому-передачі KT3 та його складових частин для надання послуг з технічного обслуговування i ремонту складається у двох примірниках. Обидва примірники Акту мають однакову юридичну силу та підписуються Замовником, aбo особою, відповідальною за передачу KT3 до ремонту та Виконавцем. Технічне обслуговування та ремонт KT3 та його складових частин виконується Виконавцем відповідно до вимог експлуатаційної, ремонтної, технологічної документації та нормативних документів. Виконавець надає послуги з використанням свого обладнання та матеріально-технічної бази. Гарантійний строк на виконані Виконавцем роботи (надані послуги) встановлюється з моменту підписання Акту виконаних робіт (наданих послуг), відповідно до вимог нормативних документів щодо технічного обслуговування i ремонту KT3, за умови дотримання Замовником рекомендацій Виконавця щодо обов`язкового переліку необхідних ремонтних робіт та правил експлуатації KT3 та його складових частин (п. 4.1., 4.4.-4.7. договору).
Після виконання технічного обслуговування та/або ремонту Виконавець надає Замовнику на погодження та підписання Акт виконаних робіт. Протягом 2-х робочих днів з дня отримання Актів виконаних робіт Замовник зобов`язаний підписати їx aбo в той же термін надати Виконавцю мотивовану відмову у підписанні (п. 4.9., 4.10. договору).
Укомплектованість відремонтованих KT3, їx складових частин повинна відповідати умовам Наряду-замовлення та Акта прийому-передачі KT3 після ТО i ремонту. Акт прийому-передачі KT3 після ТО i ремонту складається у двох примірниках. Обидва примірники Акту мають однакову юридичну силу та підписуються Замовником, або особою, відповідальною за прийняття KT3 з ремонту та Виконавцем (п. 4.12., 4.13. договору).
Договір набирає чинності з дня підписання його Сторонами i діє до 31 грудня 2023 року, а в частині виконання своїх зобов`язань, до повного їx виконання Сторонами (п. 8.1. договору).
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем прийнято до виконання та надано технічне обслуговування та ремонтні роботи з використанням запасних частин і інших матеріалів виконавця по транспортному засобу, що належить Відповідачу: автобус MAN LION COACH RHC 444 (440), номер шасі НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , з переліком виконаних робіт і використаних запчастин та інших матеріалів, вказаних у Наряд-замовленні № CHN_WET– 16561 від 27.08.2024 на суму 158271,18 грн.
За результатами наданих позивачем ремонтних послуг в порядку п.п. 2.4., 4.9. Договору №195 від 24.04.2023 позивачем складені та передані відповідачу рахунок №CHN_WET– 16561 від 27.08.2024 та Акт виконаних робіт №CHN_WET– 16561 від 27.08.2024 на суму 158271,18 грн.
Окрім того, позивачем складений на ім`я відповідача лист-вимога про сплату заборгованості за надані послуги №63 від 26.02.2026 в якому зазначено про надсилання разом з даним листом-вимогою двох екземплярів Акту виконаних робіт №CHN_WET– 16561 від 27.08.2024 на суму 158271,18 грн., Акту звірки та проханням підписати і повернути один екземпляр позивачу.
Позивач 25.03.2026 направив на адресу відповідача Лист-вимогу про сплату заборгованості за надані послуги №63 від 26.02.2026 разом з Актом виконаних робіт №CHN_WET– 16561 від 27.08.2024 та Актом звірки. 
Проте, даний лист не був отриманий відповідачем та повернутий позивачу після закінчення строку зберігання. 
В той же час, відсутністю документально підтвердженої відмови від підписання Акту виконаних робіт №CHN_WET– 16561 від 27.08.2024 відповідач визнав факт прийняття ним таких послуг та погодився з тим, що дані документи слугують підставою для проведення розрахунків в розмірі, зазначеному сторонами в такому акті виконаних робіт у відповідності із виставленим позивачем рахунком.
В порушення взятих на себе зобов`язань та вимог договору відповідач не оплатив надані послуги, внаслідок чого його заборгованість становить 158271,18 грн., у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення вказаної заборгованості.
У відповідності до приписів ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (частина 2 статті 638 ЦК України).
Згідно частини 1 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору (ст. 902 ЦК України).
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 903 ЦК України).
За статтею 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. 
Відповідно до ст. 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами.
В силу ч. 1 ст. 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.
Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ч. 1 ст. 854 ЦК України).
Відповідно до ч. 4 ст. 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.
Двосторонній характер договору підряду зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто з укладенням такого договору підрядник бере на себе обов`язок виконати певну роботу, і водночас замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Таким чином, виконання позивачем робіт за відсутності заперечень відповідача щодо якості таких робіт, надає позивачу "законне очікування", що виконані ним роботи за цим договором будуть оплачені. Невиплата замовником таких коштів виконавцю прирівнюється до порушення права останнього на "мирне володіння майном" (рішення ЄСІІЛ у справах "Брумареску проти Румунії" (п. 74), "Пономарьов проти України" (п. 43), "Агрокомплекс проти України" (п. 166).
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, у справах від 23.10.1991 "Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії", від 01.06.2006 "Федоренко проти України" зазначив, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.
У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування щодо ефективного здійснення свого "права власності".
Статтю 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод можна застосовувати для захисту "правомірних (законних) очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності.
Згідно ст. 25 Закону України «Про автомобільний транспорт» Договір про технічне обслуговування і ремонт транспортного засобу укладають відповідно до вимог цивільного законодавства між замовником і виконавцем (договір, наряд замовлення, накладна, квитанція тощо). Істотними умовами договору про технічне обслуговування і ремонт транспортного засобу є: найменування та місце розташування сторін за цим договором; перелік робіт з технічного обслуговування чи ремонту та термін їх виконання; вартість робіт та порядок розрахунків; перелік складових частин (матеріалів), використаних виконавцем, а також наданих замовником виконавцю для виконання робіт із технічного обслуговування або ремонту транспортного засобу; перелік документів, який надається замовнику для підтвердження виконання технічного обслуговування чи ремонту, та гарантійні зобов`язання виконавця щодо проведених робіт.
Оплата наданих послуг i використаних матеріалів (запасних частин) здійснюється Замовником шляхом перерахуванням грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця. Розрахунки по договору здійснюються Замовником не пізніше 5-ти робочих днів після підписання Акту виконаних робіт, на підставі виставленого Виконавцем рахунка-фактури (п. 2.3., 2.4. договору).
Матеріалами справи підтверджується, що позивач надав послуги відповідачу за договором про технічне обслуговування та ремонт колісних транспортних засобів №195 від 24.04.2023 на суму 158271,18 грн, а відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань не здійснив оплату за надані послуги.
Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Станом на момент розгляду даної справи обов`язок відповідача по оплаті наданих послуг настав.
Проте, суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати у повному обсязі відповідачем грошових коштів позивачу за надані послуги в розмірі 158271,18 грн.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що замовник фактично прийняв надані послуги, погодився з обсягом, вартістю та якістю наданих послуг, та беручи до уваги, що сума заборгованості відповідача в розмірі 158271,18 грн підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про сплату вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 158271,18 грн., у зв`язку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 7727,10 грн та інфляційних втрат в сумі 30419,72 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконати ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
При цьому базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений.
Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 виклав правову позицію щодо застосуванням механізму розрахунку інфляційних втрат у порядку частини 2 статті 625 ЦК України у разі, якщо прострочення виконання грошового зобов`язання становить неповний місяць.
В наведеній постанові об`єднана палата Касаційного господарського суду роз`яснила, що “сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та відсотків річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц, № 646/14523/15-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18.
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням 3% річних та індексу інфляції є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18). Визначені ч. 2 ст. 625 ЦК право стягнення 3% річних та інфляційних втрат є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) зобов`язання зі сплати 3 % річних та інфляційних втрат є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 по справі №918/631/19 зазначено, що за змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).
Матеріалами справи підтверджується, що у встановлений договором строк заборгованість за надані послуги в сумі 158271,18 грн відповідачем сплачена не була.
За результатами здійсненої перевірки нарахування 3% річних в розмірі 7727,10 грн та інфляційних втрат в розмірі 30419,72 грн. за період з 04.09.2024 по 20.04.2026, суд зазначає, що розрахунок позивача є арифметично вірним та таким, що відповідає умовам договору та чинному законодавству, а відтак, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо вимоги позивача про стягнення пені в сумі 48712,82 грн., суд зазначає наступне.
Згідно зі статтею 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Аналіз положень статті 614 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку про те, що, установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов`язання, Цивільний кодекс України покладає на неї обов`язок довести відсутність своєї вини. Особа звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання. Така правова позиція щодо застосування статті 614 Цивільного кодексу України висловлена Верховним Судом України у постанові від 13.02.2013 у справі №6-170цс12, та Верховним Судом у постановах від 14.09.2021 у справі №910/7256/20, від 19.08.2021 у справі №910/11889/20.
Під час розгляду справи відповідачем не доведено наявність обставин, що унеможливили виконання взятих на себе зобов`язань та які є підставою для звільнення його від відповідальності, передбаченої договором.
Згідно зі статтею 1 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань” платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Стаття 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань” передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин. Ці загальні засади втілюються в конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №910/12876/19).
Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.
Згідно статті 546 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 ЦК України).
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом (ч. 2 ст. 551 ЦК України).
Завданням неустойки є сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.
За порушення строків розрахунків, передбачених п. 2.5 цього Договору, Замовник сплачує за кожен день прострочення пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (п. 5.2. договору).
За результатами здійсненої перевірки нарахування пені (у розмірі подвійної облікової ставки НБУ) в сумі 48712,82 грн., суд зазначає, що розрахунок позивача є арифметично вірним та таким, що відповідає чинному законодавству, а відтак, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. 
Як визначено ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно із статтею 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Приписами статті 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд вважає за необхідне вказати, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі “Руїз Торіха проти Іспанії” вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Стандарт доказування “вірогідності доказів”, який на відміну від “достатності доказів”, підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. На суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Вказаної позиції дотримується Верховний Суд, зокрема у постанові від 21 серпня 2020 року у справі № 904/2357/20.
На підставі викладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості в сумі 245130,82 грн. (з яких: 158271,18 грн – основна заборгованість, 48712,82 грн – пеня, 30419,72 грн – інфляційні втрати, 7727,10 грн – 3% річних).
Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 статті 129 ГПК України покладаються судом на відповідача. 
Керуючись ст. 2, 3, 4, 20, 46, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
1. Позов задовольнити.
2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю “Стартревел Бас” (58032, м. Чернівці, вул. Головна, 125, офіс 5, код ЄДРПОУ 44482425) на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Вест Тракс” (60313, Чернівецька обл., Чернівецький р-н., с. Магала, вул. Чернівецька, 20Б, код ЄДРПОУ 41381060) заборгованість у сумі 245130,82 грн (з яких: 158271,18 грн – основна заборгованість, 48712,82 грн – пеня, 30419,72 грн – інфляційні втрати, 7727,10 грн – 3% річних) та судовий збір в сумі 2941,56 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Західного апеляційного господарського суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Миронюка С.О., яка тривала з 23.06.2026 по 26.06.2026, повний текст рішення складено та підписано 29.06.2026, що є першим робочим днем після закінчення тимчасової непрацездатності судді, що розглядає справу.

Суддя С.О.Миронюк