ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року	м. Одеса	Справа № 915/1595/24(915/1225/25)	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Павленко Н.А.
суддів - Богатиря К.В., Лічмана Л.В.

за участю секретаря судового засідання Пелешка Т.С.

за участю представників учасників справи:
від Антимонопольного комітету України – Фінєєв Д.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 10.02.2026, ухвалене суддею Давченко Т.М. м. Миколаїв, повний текст якого складено та підписано 20.02.2026
по справі № 915/1595/24(915/1225/25)
за позовом Антимонопольного комітету України
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОДОРБУДПОСТАЧ»
про стягнення пені у розмірі 776586,00 грн,
яка відповідно до ст. 7 КУзПБ розглядалась в межах справи №915/1595/24
за заявою ініціюючого кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСПРЕС ТЕХБУД»
до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОДОРБУДПОСТАЧ»
про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовної заяви та рішення суду, що оскаржується в апеляційному порядку:
У провадженні Господарського суду Миколаївської області перебуває справа 915/1595/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОДОРБУДПОСТАЧ» код ЄДРПОУ 44624943 (далі ТОВ «АВТОДОРБУДПОСТАЧ»).
В межах означеної справи про банкрутство, Антимонопольним комітетом України (далі – Комітет, позивач) подано позов про стягнення з ТОВ «АВТОДОРБУДПОСТАЧ» пені у розмірі 776586,00 грн, накладеного на нього рішенням Антимонопольного комітету України від 22.08.2024 № 289-р. 
Позовна заява обґрунтована ст.ст. 22, 25 Закону України «Про Антимонопольний комітет», ст. ст. 56, 60, 62 Закону України «Про захист економічної конкуренції». Позивач зазначив, що у зв`язку з порушенням ТОВ «АВТОДОРБУДПОСТАЧ» законодавства про захист економічної конкуренції, Антимонопольним комітетом України прийнято рішення від 22.08.2024 № 289-р, яким визнано, що відповідачем вчинено порушення, передбачені пунктом 4 частини другої статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю. За вказані порушення на відповідача накладено штраф у загальному розмірі 776586 грн. Оскільки вказаний штраф ТОВ «АВТОДОРБУДПОСТАЧ» у добровільному порядку не сплатив, останній має сплати на користь позивача пеню у розмірі 776 586грн.
В обгрунтування заявлених позовних вимог, Комітет вказував, що станом на день подання позовної заяви не отримував від відповідача, а також і від органів Державної виконавчої служби документів, що підтверджують сплату штрафу, накладеного Рішенням № 289-р на відповідача, а також Комітет не отримував від Відповідача документів, що підтверджують сплату пені за прострочення сплати штрафу, накладеного Рішенням № 289-р.
За твердженнями позивача, нарахування та стягнення пені, передбаченої ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», має обов`язковий характер та не потребує прийняття будь-якого рішення органу державної влади про її застосування і в зв`язку з цим не підпадає під ознаки адміністративно-господарських санкцій.
Господарський суд Миколаївської області рішенням від 10.02.2026 відмовив у повному обсязі у задоволенні позову Антимонопольного комітету України про стягнення пені в сумі 776586,00 грн з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОДОРБУДПОСТАЧ».
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виснував, що на пеню, яка нарахована позивачем в порядку статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» згідно викладеного у позові розрахунку, поширюється заборона, встановлена частиною третьою статті 41 КУзПБ та частиною першою статті 59 КУзПБ.
Господарський суд Миколаївської області також зазначив, що з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «АВТОДОРБУДПОСТАЧ» та визнання боржника банкрутом, останнє перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних відносин відповідача. Тому в даному випадку спеціальними нормами, що регулюють спірні відносини виступають норми законодавства про банкрутство, а не норми законодавства, що регулюють захист економічної конкуренції.
За висновками суду першої інстанції, відповідач мав сплатити штраф згідно Рішення позивача № 289-р до 14.04.2025 (включно). Отже, нарахування пені розпочалося з 15.04.2025, тобто після відкриття провадження у справі № 915/1595/24 про банкрутство ТОВ «АВТОДОРБУДПОСТАЧ» та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів.
При цьому, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню за період 15.04.2025 по 08.08.2025 (включно), тобто під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів ТОВ «АВТОДОРБУДПОСТАЧ», що суперечить приписам ч. 3 ст. 41 КУзПБ та заборони нарахування неустойки (штрафу, пені) після визнання боржника банкрутом, яка встановлена ст. 59 КУзПБ. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу:
Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду, Антимонопольний комітет України звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 10.02.2026 у справі №915/1595/24(915/1225/25) та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Антимонопольного комітету України про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОДОРБУДПОСТАЧ» пені у розмірі 776 586,00 грн та просить суд зарахувати зазначену суму в дохід загального фонду Державного бюджету України, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покласти на відповідача.
В обгрунтування підстав апеляційної скарги позивач вказує, що за своїм змістом ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» надає інше визначення пені, ніж те, що застосовується в інших актах законодавства, зокрема, у Господарському кодексі України. Таким чином, пеня, нарахування якої передбачено у ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», не є різновидом економічних санкцій (видом юридичної відповідальності), оскільки є способом забезпечення сплати штрафу накладеного за вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції.
За твердженнями позивача, суд першої інстанції безпідставно зазначає про заборону нарахування пені зважаючи на перевагу законодавства про захист економічної конкуренції у спірних правовідносинах, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог Комітету в частині заявленої до стягнення суми пені.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційні скарги:
ТОВ «АВТОДОРБУДПОСТАЧ» правом, визначеним ст.263 ГПК України, на надання відзиву/пояснень на апеляційну скаргу не скористався.
Разом з цим, відповідно до ч.3 ст.263 ГПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду апеляційним судом рішення суду першої інстанції.

Рух справи у Південно-західному апеляційному господарському суді:
25.02.2026 (зареєстровано за вх. №799/26 від 25.02.2026 ПЗАГС) безпосередньо до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Антимонопольного комітету України на рішення Господарського суду Миколаївської області від 10.02.2026 по справі №915/1595/24(915/1225/25).
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.02.2026, апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді - Павленко Н.А., суддів: Богатиря К.В., Лічмана Л.В.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.03.2026 відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Антимонопольного комітету України на рішення Господарського суду Миколаївської області від 10.02.2026 у справі №915/1595/24(915/1225/25) до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду, доручено Господарському суду Миколаївської області невідкладно надіслати матеріали справи №915/1595/24(915/1225/25) на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.
06.03.2026 матеріали справи №915/1595/24(915/1225/25) надійшли на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.
Південно-західний апеляційний господарський суд ухвалою від 06.03.2026 відкрив апеляційне провадження по справі №915/1595/24(915/1225/25) за апеляційною скаргою Антимонопольного комітету України на рішення Господарського суду Миколаївської області від 10.02.2026, запропонував відповідачу у 10 денний строк з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі подати відзив/письмові пояснення на апеляційну скаргу (доданих до них документи) та відповідно до ч.4 ст.263 ГПК України надати суду докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу; попередив учасників справи, що заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених Господарським процесуальним кодексом України.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.03.2026, серед іншого, було призначено справу до розгляд в судовому засіданні на 21.04.2026.
В судовому засіданні 21.04.2026 було оголошено перерву до 05.05.2026.
Під час судового засідання 21.04.2026 та 05.05.2026 представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні, скасуванні оскаржуваного рішення суду і задоволенні позовних вимог. 
Представник відповідача у судові засідання 21.04.2026 та 05.05.2026 не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, про що свідчать довідки про доставку документів в кабінет електронного суду.
Явка представників сторін у судові засідання, призначені на 21.04.2026 та 05.05.2026, не визнавалась апеляційним господарським судом обов`язковою, про наявність у сторін доказів, які відсутні у матеріалах справи та без дослідження яких неможливо розглянути апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України на рішення Господарського суду Миколаївської області від 10.02.2026 по справі №915/1595/24(915/1225/25), до суду не повідомлялося.
Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні 05.05.2026 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної:
Рішенням Антимонопольного комітету України «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» від 22.08.2024 № 289-р визнано, зокрема, що:
- Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОДОРБУДПОСТАЧ» (ідентифікаційний код юридичної особи 44624943) вчинило порушення, передбачене п. 4 ч. 2 ст. 6, п. 1 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю: «Перевезення шлаку та золи (золошлакової суміші) - СП «ЗАВОД «ЕНЕРГІЯ»)», ідентифікатор торгів в електронній системі «Prozorro» UA-2023-08-30-004874-а, проведених КОМУНАЛЬНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ ВИКОНАВЧОГО ОРГАНУ КИЇВРАДИ (КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» (п.1 Рішення);
- на Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОДОРБУДПОСТАЧ» накладено штраф у розмірі 388 293 гривень (п. 3 Рішення); 
- Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОДОРБУДПОСТАЧ» (ідентифікаційний код юридичної особи 44624943) вчинило порушення, передбачене п. 4 ч. 2 ст. 6, п. 1 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю: «Прокат вантажних транспортних засобів із водієм для перевезення товарів (Перевезення шлаку та золи (золошлакової суміші) - СП «ЗАВОД «ЕНЕРГІЯ»)», ідентифікатор торгів в електронній системі «Prozorro» UA-2023-10-18- 011505-a, проведених КОМУНАЛЬНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ ВИКОНАВЧОГО ОРГАНУ КИЇВРАДИ (КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» (п. 4 Рішення);
- на Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОДОРБУДПОСТАЧ» накладено штраф у розмірі 388 293 гривень (п. 6 Рішення). 
Вказане рішення від 22.08.2024 № 289-р було надіслано позивачем на адресу відповідача засобами поштового зв`язку із супровідним листом від 05.09.2024 № 145-26.13/09-8654е, який був повернутий із зазначенням причин повернення - «за закінченням терміну зберігання», згідно довідки Укрпошти про причини повернення/досилання поштового відправлення, що міститься в матеріалах справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у разі, якщо вручити рішення немає можливості, рішення органів Комітету вважається таким, що вручене відповідачу, через десять днів з дня оприлюднення інформації про прийняте рішення в офіційному друкованому органі (газета Верховної Ради України «Голос України», газета Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр», «Офіційний вісник України», друковані видання відповідної обласної ради за останнім відомим місцем проживання чи місцем реєстрації, юридичної адреси відповідача).
З матеріалів справи вбачається, що інформація про прийняте рішення № 289-р була оприлюднена в газеті «Урядовий кур`єр» (випуск від 01.11.2024 № 222 (7882).
Таким чином, Рішення № 289-р вважається врученим відповідачу 11.11.2024.
Відповідач оскаржив Рішення № 289-р до Господарського суду міста Києва. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.11.2024 відкрито провадження у справі № 910/13016/24 за позовом ТОВ «АВТОДОРБУДПОСТАЧ» до Комітету про визнання недійсним Рішення № 289-р. Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.02.2025 у справі № 910/13016/24 ТОВ «АВТОДОРБУДПОСТАЧ» в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Матеріали справи не містять доказів щодо подальшого оскарження відповідачем прийнятого позивачем рішення № 289-р у судовому порядку. 
Особа, на яку накладено штраф рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу. Встановлені у рішенні органу Антимонопольного комітету України зобов`язання, передбачені статтею 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції», підлягають виконанню у двомісячний строк з дня одержання рішення органу Антимонопольного комітету України, якщо інше не передбачено законом або цим рішенням.
Згідно ч.ч.1,2 ст. 62 Закону України «Про захист економічної конкуренції», строки, в межах яких вчиняються відповідні дії, зокрема при розгляді заяв про надання дозволу на узгоджені дії, концентрацію суб`єктів господарювання, при розгляді справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції тощо, встановлюються законодавством про захист економічної конкуренції, а також органами Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України. Зазначені строки визначаються календарною датою, зазначенням події, що повинна неминуче настати, чи періодом часу.
Перебіг строку, який обчислюється роками, місяцями або днями, починається наступного дня після календарної дати або настання події, якими визначено його початок.
Строк, який обчислюється роками, закінчується у відповідний місяць і число останнього року строку.
Строк, який обчислюється місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо кінець строку, який обчислюється місяцями, припадає на такий місяць, що не має відповідного числа, строк закінчується в останній день цього місяця.
У разі, коли останній день припадає на неробочий день, днем закінчення строку вважається перший наступний за ним робочий день.
Останній день строку триває до 24 години, але, коли в цей строк необхідно було вчинити дію в Антимонопольному комітеті України чи його територіальному відділенні, строк закінчується в момент закінчення робочого дня.
Згідно абз. 2 ч. 3 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» строки, передбачені абзацом першим цієї частини, зупиняються на час розгляду судом справи про оскарження рішення органу Антимонопольного комітету України у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, а також на час проведення перевірки чи перегляду рішення у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органом Антимонопольного комітету України.
Отже, строк для добровільної сплати штрафу, накладеного Рішенням № 289-р, зупинився з 11.11.2024 (дата вручення рішення Комітету) до 13.01.2025 (встановлений строк для добровільної сплати штрафу). Таким чином, з урахуванням обмежень, щодо зупинення строку для сплати штрафу, перебіг строку для добровільної сплати штрафу, накладеного Рішенням № 289-р, подовжився до 14.04.2025, з урахуванням оскарження рішення органу Антимонопольного комітету України у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції в судовому порядку.
Водночас, як вказує позивач та вірно встановлено судом першої інстанції, станом на день подання позовної заяви Комітет не отримував від відповідача, а також від органів ДВС документів, що підтверджують сплату штрафу, накладеного рішенням № 289-р, а також Комітет не отримував від відповідача документів, що підтверджують сплату пені за прострочення сплати штрафу, накладеного рішенням № 289-р.
Згідно викладеного у позові розрахунку, за прострочення сплати відповідачем штрафу, накладеного рішенням № 289-р, позивачем за період з 15.04.2025 по 08.08.2025 нараховано пеню в сумі 1351259,64 грн (11648,79 (розмір пені за один день прострочення сплати штрафу) х 116 (кількість днів прострочення сплати штрафу)).
Поряд з цим, зважаючи на обмеження розміру пені, встановленого ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», позивачем визначено у позові та заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 776586 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови. Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції:
Спір у цій справі виник з приводу наявності / відсутності права АМКУ нараховувати боржнику в порядку, визначеному Законом України «Про захист економічної конкуренції», пеню у процедурах банкрутства.
Так, судом встановлено, що згідно матеріалів справи № 915/1595/24, ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 27.01.2025, зокрема, відкрито провадження у справі № 915/1595/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОДОРБУДПОСТАЧ»; введено процедуру розпорядження майном боржника з 27.01.2025 на строк до 170 календарних днів; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Призначено розпорядником майна Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОДОРБУДПОСТАЧ» арбітражного Пирожка Євгена Віталійовича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого №1722 видане 20.03.2015).
Надалі, постановою суду від 07.07.2025 у справі № 915/1595/24, зокрема припинено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОДОРБУДПОСТАЧ»; визнано банкрутом Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОДОРБУДПОСТАЧ»; відкрито ліквідаційну процедуру Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОДОРБУДПОСТАЧ» . Призначено ліквідатором банкрута - Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОДОРБУДПОСТАЧ» арбітражного керуючого Пирожка Євгенія Віталійовича. Строк виконання всіх грошових зобов`язань вважати таким, що настав 07.07.2025. Припинено нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута.
Згідно ч. 1, 2, 6 ст. 41 КУзПБ, мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.
Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє відповідному органу державної виконавчої служби, приватному виконавцю, у якого перебуває виконавче провадження на виконанні.
Під час процедури розпорядження майном боржник має право задовольняти лише ті вимоги кредиторів, на які згідно з частиною п`ятою цієї статті не поширюється дія мораторію.
За змістом абз. 4 ч. 3 ст. 41 КУзПБ, протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.
За змістом статей 51, 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» притягнення до відповідальності суб`єктів господарювання за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема, шляхом накладення штрафу, належить до виключної компетенції АМКУ.
Згідно із частиною першою статті 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» органи АМКУ накладають штрафи на об`єднання, суб`єктів господарювання: юридичних осіб; фізичних осіб; групу суб`єктів господарювання - юридичних та/або фізичних осіб, що відповідно до статті 1 цього Закону визнається суб`єктом господарювання, у випадках, передбачених частиною четвертою цієї статті.
У частині другій статті 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» визначені розміри штрафів за порушення, передбачені цим Законом.
За змістом частин першої - третьої статті 217 Господарського кодексу України (тут і далі, який був чинним на момент прийняття АМКУ рішення про накладення на відповідача штрафу, далі - ГК України) господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Крім зазначених у частині другій цієї статті господарських санкцій, до суб`єктів господарювання за порушення ними правил здійснення господарської діяльності застосовуються адміністративно-господарські санкції.
Згідно зі статтею 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.
Учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності (стаття 2 ГК України).
Відповідно до частини першої статті 238 ГК України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб`єктів господарювання, зокрема, такі адміністративно-господарські санкції як адміністративно-господарський штраф.
Згідно з частинами першою та другою статті 241 ГК України штраф як адміністративно-господарська санкція - це грошова сума, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності. Перелік порушень, за які з суб`єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення
Загальні положення щодо функції АМКУ з накладення штрафів на суб`єктів господарювання - юридичних осіб за порушення антимонопольно-конкурентного законодавства були визначені у главі 28 «Відповідальність суб`єктів господарювання за порушення антимонопольно-конкурентного законодавства», яка входить до розділу V «Відповідальність за правопорушення у сфері господарювання» ГК України.
Аналіз положень статті 1 КУзПБ, статей 217, 230, 238, 241 ГПК України, а також статей 51, 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» свідчить, що штраф, накладений органами АМКУ, є адміністративно-господарською санкцією майнового характеру, яка полягає у покладенні на суб`єкта господарювання обов`язку сплатити до бюджету визначену грошову суму.
Такий обов`язок має публічно-правову природу, однак за своїм змістом є грошовим зобов`язанням у розумінні статті 1 КУзПБ, оскільки передбачає обов`язок боржника сплатити визначену грошову суму відповідно до закону.
КУзПБ відносить до грошових зобов`язань також зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), що свідчить про включення до цього поняття не лише договірних, а й публічно-правових обов`язків зі сплати коштів.
Отже, штраф, накладений АМКУ, підпадає під поняття грошового зобов`язання боржника, а відтак підлягає правовому режиму, встановленому КУзПБ для таких зобов`язань у процедурі банкрутства.
Відповідно до статті 1 КУзПБ до складу грошових зобов`язань боржника не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду.
Водночас наведений виняток стосується санкцій, які є похідними від основного зобов`язання та мають забезпечувальний або компенсаційний характер (зокрема договірної чи податкової неустойки), тобто виникають як наслідок невиконання або неналежного виконання первинного грошового зобов`язання.
Натомість штраф, накладений АМКУ відповідно до статті 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції», не є способом забезпечення виконання іншого зобов`язання та не має акцесорного характеру. Такий штраф є самостійним заходом відповідальності за вчинене правопорушення у сфері господарювання, що безпосередньо породжує обов`язок суб`єкта господарювання сплатити визначену грошову суму до бюджету.
Отже, штраф АМКУ не є неустойкою в розумінні статті 1 КУзПБ, а становить самостійне грошове зобов`язання публічно-правового характеру. Тому на нього поширюється правовий режим грошових зобов`язань боржника у процедурі банкрутства з урахуванням спеціальних правил щодо моменту їх виникнення та порядку задоволення.
Відповідно до статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у разі прострочення сплати штрафу, накладеного органом АМКУ, за кожний день прострочення стягується пеня у визначеному законом розмірі, яка обчислюється у відсотках від суми штрафу та обмежується граничним розміром.
При цьому зазначений Закон не містить нормативного визначення пені.
Проте за змістом статей 230, 231 ГК України штрафні санкції (у тому числі пеня) є видом господарських санкцій, що застосовуються у разі порушення зобов`язань.
Пеня має похідний (акцесорний) характер щодо основного зобов`язання, виникає виключно у зв`язку з його порушенням (простроченням), є формою майнової відповідальності та спрямована на стимулювання належного виконання грошового обов`язку.
Пеня, передбачена статтею 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», нараховується за прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати штрафу, обчислюється у відсотках від суми такого зобов`язання за кожний день прострочення та має похідний характер щодо основного боргу.
Таким чином, на відміну від штрафу АМКУ, який є самостійною адміністративно-господарською санкцією за правопорушення у сфері захисту економічної конкуренції, пеня є фінансовою санкцією, що виникає внаслідок прострочення виконання цього зобов`язання.
З огляду на викладене, нарахована АМКУ у цій справі пеня, на відміну від нарахованого АМКУ штрафу, не підпадає під визначення грошового зобов`язання відповідно до статті 1 КУзПБ.
Аналіз змісту статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» свідчить, що пеня, передбачена вказаною статтею, є самостійною фінансовою санкцією публічно-правового характеру, встановленою спеціальним законом у сфері захисту економічної конкуренції. Її застосування безпосередньо пов`язане з фактом невиконання обов`язку зі сплати штрафу, накладеного органом АМКУ, та має на меті забезпечення належного та своєчасного виконання такого обов`язку.
Пеня у цьому випадку не є складовою самого штрафу і не ототожнюється з ним, оскільки штраф виступає заходом відповідальності за вчинене правопорушення у сфері конкуренції, тоді як пеня є наслідком невиконання або несвоєчасного виконання обов`язку зі сплати вже накладеного штрафу. Водночас така пеня має похідний характер, оскільки її існування та розмір прямо залежать від наявності основного обов`язку - сплати штрафу, а також від тривалості його невиконання.
Таким чином, пеня, передбачена статтею 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», є встановленою законом фінансовою санкцією, що виникає виключно у зв`язку з простроченням виконання грошового обов`язку зі сплати штрафу, нараховується за кожен день такого прострочення та спрямована на стимулювання належного виконання рішень органів АМКУ.
З урахуванням наведеного, така пеня за своєю правовою природою є санкцією, пов`язаною з невиконанням грошового обов`язку, та нараховується за весь період прострочення, якщо інше не передбачено законом.
Разом із тим, положення КУзПБ встановлюють спеціальний правовий режим для боржника після відкриття провадження у справі про банкрутство, зокрема запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів.
Як зазначено вище, частина третя статті 41 КУзПБ встановлює імперативну норму, згідно з якою протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, зокрема, не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.
Ця норма має універсальний характер і поширюється на всі види фінансових санкцій незалежно від їх публічно-правової чи приватно-правової природи, оскільки КУзПБ встановлює спеціальний правовий режим боржника після відкриття провадження у справі про банкрутство.
Отже, враховуючи, що пеня за статтею 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» є різновидом неустойки та фінансовою санкцією акцесорного характеру, її нарахування на конкурсні вимоги в період дії мораторію прямо заборонене частиною третьою статті 41 КУзПБ.
Положеннями частини першої статті 59 КУзПБ визначено наслідки визнання боржника банкрутом.
Так, з дня ухвалення господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, зокрема припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута. Оскільки пеня за прострочення сплати штрафу АМКУ є різновидом неустойки та має акцесорний характер щодо основного грошового зобов`язання, її нарахування після визнання боржника банкрутом є юридично неможливим та суперечить імперативним приписам КУзПБ.
Отже, пеня, передбачена статтею 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», хоча і має спеціальне нормативне регулювання, але підпадає під дію загальних обмежень, встановлених КУзПБ щодо нарахування фінансових санкцій у період дії мораторію, а також після визнання боржника банкрутом.
Подібні висновки щодо застосування статей 41, 59 КУзПБ наведені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 25.10.2022 у справі № 904/11261/15, від 17.02.2025 у справі № 904/5865/20 (904/6495/23), від 20.03.2025 у справі № 926/868/24, від 02.07.2025 № 926/1448-б/24 (926/674/25), від 08.04.2026 по справі №911/1344/24 (911/899/25).
Як вже було зазначено, відповідач мав сплатити штраф згідно Рішення позивача № 289-р до 14.04.2025 (включно). Отже, нарахування пені розпочалося з 15.04.2025, тобто після відкриття провадження у справі № 915/1595/24 про банкрутство ТОВ «АВТОДОРБУДПОСТАЧ» та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів.
При цьому, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню за період 15.04.2025 по 08.08.2025 (включно), тобто під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів ТОВ «АВТОДОРБУДПОСТАЧ», що суперечить наведеним вище приписам ч. 3 ст. 41 КУзПБ та заборони нарахування неустойки (штрафу, пені) після визнання боржника банкрутом, яка встановлена ст. 59 КУзПБ. 
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції правомірно виснував, що позивачем необґрунтовано нараховано пеню відповідачу в розмірі 776586 грн, а тому з огляду на вказане, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг.
Згідно з частиною 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Статтею 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Нормою статті 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду у даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається. Апелянтом не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати.
Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги на рішення Господарського суду Миколаївської області від 10.02.2026 у справі №915/1595/24(915/1225/25), відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються на апелянта (позивача).

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 283, 284 ГПК України, Південно –західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Миколаївської області від 10.02.2026 по справі №915/1595/24(915/1225/25) залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду.
Порядок та строк оскарження постанови Південно-західного апеляційного господарського суду передбачений ст. ст. 288-291 ГПК України.
Постанову складено та підписано 11 травня 2026 року.
 Головуючий суддя Н.А. Павленко	

Судді: К.В. Богатир	

Л.В. Лічман