ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 608/892/26	Головуючий у 1-й інстанції Яковець Н.В. 	
Провадження № 33/817/232/26 	Доповідач - Сарновський В.Я.	
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2026 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Теслі П.О. на постанову Чортківського районного суду Тернопільської області від 07 квітня 2026 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок судового збору на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України.

Згідно постанови, 05 березня 2026 року о 15 год. 40 хв. в с. Пробіжна по вул. Небесної Сотні Чортківського району Тернопільської області водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки VOLKSWAGEN GOLF державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота), визначення стану алкогольного сп`яніння проводилось за допомогою алкотесту «Драгер 6810» ARBL 0924, після продуття водієм проба позитивна - 1,10 проміле, а також в КНП «Копичинецька КЛ» після проходження огляду проба позитивна - 0,96 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП. 

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Тесля П.О. просить постанову Чортківського районного суду Тернопільської області від 07 квітня 2026 року скасувати та закрити провадження у справі. Свої вимоги мотивує тим, що:
суд першої інстанції поклав в основу рішення неналежні та недопустимі докази, а саме: відеозапис із нагрудної камери, покази приладу «Драгер» та медичний висновок, які не підтверджують факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння та не можуть вважатися належними доказами вини;
показник 1,10‰, зафіксований приладом «Драгер», не може бути доказом сп`яніння, оскільки водій не погодився з результатом і скористався правом пройти медичний огляд у закладі охорони здоров`я; 
медичний висновок містить суперечливі дані, так як в ньому вказано, що особа перебуває у стані сп`яніння однак, у графі про відсутність ознак сп`яніння зроблено рукописний запис «0,96‰», який внесено пізніше, що свідчить про спотворення доказу та робить його недійсним;
копія медичного висновку, видана ОСОБА_1 , не містить запису «0,96‰», тоді як в матеріалах справи він є, що прямо вказує на зміну змісту документа після його видачі та ставить під сумнів його достовірність;
у медичному висновку не зазначено, яким саме приладом проводився огляд, відсутні відомості про його сертифікацію та повірку, що є істотним порушенням і підставою для визнання такого доказу недопустимим;
під час зупинки, огляду та складання протоколу працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 його право скористатися правничою допомогою;
суд першої інстанції не надав оцінки письмовим поясненням та аргументам захисту, фактично проігнорувавши їх, що є незаконним; 
працівники поліції безпідставно зупинили транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 ;
так як зупинка транспортного засобу була безпідставною, тому у поліцейських не було правових підстав вимагати проходження огляду на стан сп`яніння;
сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним доказом вини ОСОБА_1 .

Заслухавши доводи захисника Теслі П.О., який просив проводити розгляд у відсутності ОСОБА_1 і задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків. 

Відповідно до вимог статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху.
Як вбачається зі змісту оскарженої постанови, судом першої інстанції належним чином перевірені всі обставини справи, які досліджені всебічно, повно та об`єктивно, висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушень ґрунтуються на матеріалах справи.
Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується даними, які містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 451724 від 05 березня 2026 року; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; роздруківці тестування на алкоголь від 05 березня 2026 року; направленні на медичний огляд водія транспортного засобі з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 05 березня 2026 року; висновку що результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 05 березня 2026 року № 28; відеозаписами наявними у матеріалах справи.
Наведені в оскарженій постанові докази, на підставі яких суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 є послідовними та узгоджуються між собою. 
Таким чином, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доведений належним чином дослідженими в судовому засіданні доказами.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів та обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається. 
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.
Виходячи з вищенаведеного, доводи апеляційної скарги про те, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним доказом вини ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції оцінює критично. Окрім того, вирішуючи справу суд першої інстанції взяв до уваги не тільки протокол про адміністративне правопорушення, а й інші докази, наявні у матеріалах справи.
Зазначені в апеляційній скарзі доводи про те, що працівники поліції безпідставно зупинили транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , а також те, що так як зупинка транспортного засобу була безпідставною, тому у поліцейських не було правових підстав вимагати проходження огляду на стан сп`яніння є безпідставні, так як спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 451724 від 05 березня 2026 року, який узгоджується з відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції, з яких вбачається, що ОСОБА_1 не заперечує факту правомірності зупинки його транспортного засобу працівниками поліції.
Крім того, з відеозапису з нагрудних камер працівників поліції (файл «Михайлюк.mp4», з 15:43:45 год) вбачається, що під час спілкування працівник поліції повідомив ОСОБА_1 про причину зупинки транспортного засобу, а саме недостатнє освітлення заднього лівого світлового приладу, на що останній не висловив жодних заперечень щодо правомірності такої зупинки, більше того — підтвердив можливість наявності вказаної несправності та фактично визнав її, вибачившись перед працівниками поліції (файл «Михайлюк.mp4», з 15:44:05 год). 
Твердження захисника про те, що медичний висновок є недопустимим доказом у зв`язку з наявністю рукописного запису «0,96‰» та розбіжностями між його копією і примірником, долученим до матеріалів справи, є безпідставним і не ґрунтується на вимогах закону. 
Сам по собі факт наявності виправлень чи додаткових записів у документі не свідчить про його спотворення або недійсність, якщо зміст такого документа узгоджується з іншими доказами у справі та підтверджує встановлені обставини.
Як вірно встановив суд першої інстанції, із відеозапису нагрудних камер працівників поліції (файл «Михайлюк.mp4» з 17:26:10 год) вбачається, що лікар під час проведення огляду та заповнення медичного висновку оголосив результат 0,96‰, що свідчить про фактичне отримання такого показника саме під час медичного огляду. Вказана обставина об`єктивно спростовує припущення сторони захисту про нібито пізніше внесення відповідного запису.
Посилання на те, що у копії медичного висновку, виданій ОСОБА_1 , відсутній запис «0,96‰», не може бути підставою для визнання оригіналу документа недопустимим доказом, оскільки вирішальне значення має саме оригінал медичного висновку, який досліджувався судом, а не його копія, що могла бути оформлена без відображення всіх технічних записів чи доповнень. При цьому такі розбіжності не впливають на зміст основного висновку лікаря про перебування особи у стані алкогольного сп`яніння.
Таким чином, зазначені апелянтом обставини свідчать лише про формальні неточності в оформленні документа, але не спростовують встановлений результат медичного огляду та не виключають можливість використання відповідного висновку як належного та допустимого доказу у справі.
Посилання ж апелянта на те, що у медичному висновку не зазначено, яким саме приладом проводився огляд, відсутні відомості про його сертифікацію та повірку, що є істотним порушенням і підставою для визнання такого доказу недопустимим, апеляційний суд до уваги не приймає, виходячи з наступного.
Дійсно, відповідно до п.9 розд. ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735 використання в закладах охорони здоров`я для проведення лабораторних досліджень вимірювальної техніки та обладнання, дозволених МОЗ, підтверджується сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Втім, чинними нормативно-правовими актами не встановлено обов`язку медичних працівників під час огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу надавати останньому на огляд відповідні сертифікати.
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до ст. 14 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції під час проведення її огляду висновок лікаря, що проводив у закладі охорони здоров`я огляд водія транспортного засобу на стан сп`яніння може бути оскаржений водієм транспортного засобу у встановленому законодавством порядку. Однак, ОСОБА_1 попри отримання копії відповідного висновку, що підтверджується матеріалами справи, доказів того, що висновок щодо результатів медичного огляду від 05 березня 2026 року був оскаржений у встановленому законодавством порядку, суду не надано.
Також з матеріалів справи вбачається, що на підставі вищенаведеного висновку було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 451724 від 05 березня 2026 року, з якого вбачається, що 05 березня 2026 року о 15 год. 40 хв. в с. Пробіжна по вул. Небесної Сотні Чортківського району Тернопільської області водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки VOLKSWAGEN GOLF державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота), визначення стану алкогольного сп`яніння проводилось за допомогою алкотесту «Драгер 6810» ARBL 0924, після продуття водієм проба позитивна - 1,10 проміле, а також в КНП «Копичинецька КЛ» після проходження огляду проба позитивна - 0,96 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Слід відмітити, що під час складання протоколу відносно ОСОБА_1 він ніяких заперечень стосовно цього в протоколі не висловив, протокол підписав без зауважень. 
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд першої інстанції не надав оцінки письмовим поясненням та аргументам сторони захисту і фактично їх проігнорував, є безпідставним та спростовується змістом оскаржуваної постанови.
Як убачається з мотивувальної частини постанови, суд першої інстанції дослідив доводи захисника, навів їх зміст та надав їм належну оцінку, зокрема прямо зазначив причини, з яких не приймає посилання сторони захисту щодо недопустимості медичного висновку, відсутності відомостей про технічний засіб огляду, а також розбіжностей у документах. Судом також наведено мотиви відхилення відповідних аргументів із посиланням на досліджені докази, у тому числі відеозаписи та медичний висновок.
Незгода апелянта з висновками суду та оцінкою доказів не свідчить про відсутність такої оцінки взагалі. Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди з їх правовою оцінкою, що саме по собі не є підставою для висновку про порушення судом вимог щодо повного та об`єктивного розгляду справи.
Не заслуговують на увагу твердження апелянта про те, що працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 його право скористатися правничою допомогою, так як вбачається з матеріалів справи, зокрема протоколу про адміністративне правопорушення, складеного щодо ОСОБА_1 , останньому було роз`яснено його права і обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. Протокол підписаний особою, яка його склала і особою, яка притягується до адміністративної відповідальності. Зауважень щодо не ознайомлення його зі складеними матеріалами, а також не роз`яснення йому прав та обов`язків, передбачених ст.268 КУпАП, а також ст.63 Конституції України від ОСОБА_1 не надходило.
Також, такі твердження апеляційної скарги спростовуються і наявним у справі відеозаписом (файл Михайлюк.mp4 починаючи з 17:39:30 год), з якого вбачається, що ОСОБА_1 було ознайомлено з його правами та обов`язками, зокрема і правом скористатися правничою допомогою.
Інші доводи апеляційної скарги, які перевірені в ході апеляційного розгляду, не спростовують правильності встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи і його висновків про кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, а тому ці доводи не є підставою для скасування постанови і закриття провадження за відсутністю події та складу правопорушення, як про це просить апелянт.
Таким чином, в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які би ставили під сумнів правильність висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
За наведених обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Теслі П.О. залишити без задоволення, а постанову Чортківського районного суду Тернопільської області від 07 квітня 2026 року, відносно ОСОБА_1 — без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя