ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року 
м. Київ

cправа № 908/1194/24 

Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду: Картере В.І. - головуючого, Васьковського О.В., Жукова С.В., Огородніка К.М., Пєскова В.Г., Погребняка В.Я., 
за участю секретаря судового засідання Заріцької Т.В.,

представників учасників справи:
Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області - Головченко І.С.,
Фізичної особи-підприємця Халача Олександра Георгійовича - не з`явився, 
арбітражного керуючого - Литвиненко С.С. (особисто),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області 
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.06.2025 (колегія суддів у складі: Верхогляд Т.А. - головуючий, Іванов О.Г., Парусніков Ю.Б.)
та ухвалу Господарського суду Запорізької області від 27.06.2024 (суддя Юлдашев О.О.) щодо визнання безнадійним та списання податкового боргу 
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.06.2025 (колегія суддів у складі: Верхогляд Т.А. - головуючий, Іванов О.Г., Парусніков Ю.Б.)
та ухвалу Господарського суду Запорізької області від 25.07.2024 (суддя Юлдашев О.О.) про закриття провадження
у справі №908/1194/24
за заявою Фізичної особи-підприємця Халача Олександра Георгійовича
про неплатоспроможність,
ВСТАНОВИВ:
Хід розгляду справи 
1. Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 09.05.2024 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність Фізичної особи-підприємця Халача Олександра Георгійовича (далі - ФОП Халач О.Г.), введено процедуру реструктуризації боргів боржника; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та призначено керуючим реструктуризацією арбітражного керуючого Литвиненка Сергія Сергійовича.
2. 10.06.2024 до Господарського суду Запорізької області надійшла заява від Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області (далі - ГУ ДПС у Запорізькій області, контролюючий орган) з грошовими вимогами до боржника на суму, яка згідно із заявою про уточнення грошових вимог від 26.06.2024 складає 1853313,33 грн. 
3. В обґрунтування заявлених грошових вимог контролюючий орган посилається на неналежне виконання боржником зобов`язань зі сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного соціального внеску.
4. 14.06.2024 до Господарського суду Запорізької області надійшло повідомлення арбітражного керуючого Литвиненка С.С. про результати розгляду вимог кредитора, згідно з яким вимоги контролюючого органу визнаються керуючим реструктуризацією в заявленому розмірі як такі, що нормативно та документально підтверджені.
5. 20.06.2024 до Господарського суду Запорізької області надійшла заява керуючого реструктуризацією Литвиненка С.С. про визнання податкового боргу боржника безнадійним та таким, що підлягає списанню. В обґрунтування заяви керуючий реструктуризацією зазначив, що податковий борг в силу приписів ст. 101, 102 Податкового кодексу України (далі - ПК України), ст. 125 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) є безнадійним та підлягає списанню.
6. 02.07.2024 до Господарського суду Запорізької області надійшла заява керуючого реструктуризацією про закриття провадження у справі про неплатоспроможність ФОП Халача О.Г. Заяву мотивовано погашенням боржником заборгованості за заявленими вимогами у межах провадження у справі про неплатоспроможність.
Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
7. ГУ ДФС у Запорізькій області, правонаступником якого є ГУ ДПС у Запорізькій області, на підставі акта перевірки від 27.02.2019 №79/08-01-13-05/3015823090 прийнято, зокрема: 
- податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 17.05.2019 №0010491305, відповідно до якого позивачу збільшено суму податкового зобов`язання за платежем "податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатом річного декларування" на загальну суму 1289073,15 грн, з яких 1031258,52 грн за податковим зобов`язанням та 257814,63 грн за штрафними (фінансовими) санкціями; 
- податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 17.05.2019 №0010501305, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "військовий збір, що сплачується фізичними особами з результатом річного декларування" на загальну суму 107422,78 грн, з яких 85938,22 грн за податковим зобов`язанням та 21484,55 грн за штрафними (фінансовими) санкціями. 
8. Не погодившись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, ФОП Халач О.Г. оскаржив їх в судовому порядку.
9. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12.12.2022 у справі №280/2109/22 у задоволенні позову Халача О.Г. до ГУ ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування рішень №0010491305 від 17.05.2019; №0010501305 від 17.05.2019; №0010511305 від 17.05.2019 відмовлено в повному обсязі.
10. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25.04.2023 рішення від 12.12.2022 у справі №280/2109/22 залишено без змін.
11. Заборгованість боржника була предметом стягнення у іншій адміністративній справі. Зокрема, рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25.01.2024 у справі №280/9078/23 позов ГУ ДПС у Запорізькій області до ФОП Халача О.Г. задоволено частково, стягнуто податковий борг з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 1297600,24 грн, та з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 108924,86 грн.
12. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10.04.2024 рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.01.2024 скасовано в частині відмови у задоволенні позову ГУ ДПС у Запорізькій області до ФОП Халача О.Г. про стягнення пені та в цій частині прийнято нове судове рішення про задоволення позовних вимог. Стягнуто з ФОП Халача О.Г. нарахованої пені за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 461288,51 грн та нарахованої пені за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання з військового збору у розмірі 11873,46 грн. В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду залишено без змін. 
13. Окремою складовою заявлених вимог є заборгованість боржника, яка виникла у зв`язку з поданою до контролюючого органу податковою декларацією про майновий стан і доходи від 12.08.2023, якою самостійно визначено податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 21619,55 грн та з військового збору у розмірі 1801,63 грн.
14. Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 27.06.2024 визнано грошові вимоги ГУ ДПС у Запорізькій області у розмірі 1853313,33 грн (1102825,68 грн - основний борг, 277325,68 грн - штрафні санкції, 473161,97 грн - пеня). 
Стислий виклад ухвал суду першої інстанції та постанов суду апеляційної інстанції
15. Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 27.06.2024 визнано податковий борг ФОП Халача О.Г. перед ГУ ДПС у Запорізькій області у розмірі 1853313,33 грн (1102825,68 грн - основний борг, 277325,68 грн - штрафні санкції, 473161,97 грн - пеня) безнадійним та таким, що підлягає списанню.
16. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 23.06.2025 ухвалу Господарського суду Запорізької області від 27.06.2024 (щодо визнання боргу безнадійним та таким, що підлягає списанню) залишено без змін.
17. Господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідно до п. 56.18 ст. 56 ПК України процедура оскарження податкових повідомлень-рішень була закінчена, а тому з дня набрання законної сили рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12.12.2022 у справі №280/2109/22, грошові зобов`язання з 25.04.2023 за податковими повідомленнями-рішеннями від 17.05.2019 №0010491305 та від 17.05.2019 №0010501305 вважаються узгодженими.
18. Господарські суди попередніх інстанцій з посиланням на порядок погашення заборгованості боржника в процедурі реструктуризації, передбачений ч. 2 ст. 125 КУзПБ, дійшли висновку про те, що податковий борг виник протягом трьох років до дня постановлення ухвали про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника, а тому є безнадійним та підлягає списанню.
19. Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 25.07.2024 припинено процедуру реструктуризації боргів ФОП Халача О.Г. та повноваження керуючого реструктуризацією - арбітражного керуючого Литвиненка С.С.; провадження у справі про неплатоспроможність боржника закрито.
20. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 23.06.2025 ухвалу Господарського суду Запорізької області від 25.07.2024 (про закриття провадження у справі) залишено без змін.
21. Господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що провадження у справі про неплатоспроможність боржника підлягає закриттю на підставі п. 5 ч. 1, ч. 4 ст. 90 КУзПБ у зв`язку з погашенням останнім усіх вимог кредиторів згідно з реєстром вимог кредиторів.
22. Господарський суд апеляційної інстанції відхилив доводи контролюючого органу про те, що суд першої інстанції передчасно постановив ухвалу про закриття провадження у справі про неплатоспроможність за наявності апеляційної скарги ГУ ДПС у Запорізькій області на ухвалу про визнання податкового боргу безнадійним та таким, що підлягає списанню.
23. При цьому господарський суд апеляційної інстанції виходив з того, що згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 КУзПБ ухвала Господарського суду Запорізької області від 27.06.2024 набрала законної сили 27.06.2024, а ч. 5 ст. 9 КУзПБ передбачено, що оскарження судових рішень у процедурі банкрутства (неплатоспроможності) не зупиняє провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність).
24. Окремо господарський суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що апеляційну скаргу на ухвалу господарського суду Запорізької області від 27.06.2024 було направлено до Центрального апеляційного господарського суду засобами поштового зв`язку та до апеляційного суду скарга надійшла 25.07.2024 та в той же день була зареєстрована, тобто на момент постановлення ухвали від 25.07.2024 суд першої інстанції не міг знати про оскарження вказаного судового рішення.
Стислий виклад вимог касаційних скарг та узагальнення доводів скаржника
25. ГУ ДПС у Запорізькій області (далі - скаржник) звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.06.2025, ухвалу Господарського суду Запорізької області від 27.06.2024 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви арбітражного керуючого Литвиненка С.С. про визнання податкового боргу ФОП Халача О.Г. перед контролюючим органом у розмірі 1853313,33 грн безнадійним та таким, що підлягає списанню.
26. Скаржник у касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження посилається на п. 3 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). 
27. Так, скаржник вказує, що відсутній правовий висновок Верховного Суду щодо застосування п. 102.1, п. 102.4 ст. 102 ПК України, відповідно до яких тривале невиконання боржником судового рішення не може бути підставою для звільнення його від обов`язку сплатити присуджену до стягнення суму боргу, отже такий податковий борг не може вважатися безнадійним, адже стягується за рішенням суду і строки стягнення щодо нього встановлюються до повного погашення платежу; ч. 8 ст. 123 КУзПБ, якою визначено перелік повноважень зборів кредиторів, крім визнання боргу безнадійним та таким, що підлягає списанню.
28. У другій касаційній скарзі скаржник просить скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.06.2025, ухвалу Господарського суду Запорізької області від 25.07.2024 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
29. Скаржник у касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження посилається на п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України. 
30. Так, скаржник вказує, що господарські суди попередніх інстанцій порушили вимоги ст.ст. 73, 74, 77, 86, 91 ГПК України та не врахували висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.10.2023 у справі №911/2093/21 щодо застосування вказаних норм права у подібних правовідносинах.
31. Також, на думку скаржника, господарські суди порушили вимоги ч. 5 ст. 236 ГПК України та не врахували висновок Верховного Суду щодо застосування вказаної норми права, викладеної у постановах від 30.08.2024 у справі №916/3006/23, від 27.02.2025 у справі №910/1350/23, від 04.02.2025 у справі №910/18945/23, від 03.12.2019 у справі №909/574/18, від 04.06.2024 у справі №916/3724/21.
32. Скаржник вказує, що Господарський суд Запорізької області порушив норми як процесуального, так і матеріального права та постановив ухвалу від 25.07.2024, якою припинив процедуру реструктуризації боргів боржника; повноваження керуючого реструктуризацією Литвиненка С.С. та закрив провадження у справі про неплатоспроможність боржника при наявності апеляційної скарги ГУ ДПС у Запорізькій області на ухвалу про визнання податкового боргу безнадійним та таким, що підлягає списанню.
Узагальнений виклад позицій інших учасників справи
33. Відзиви від учасників справи до Верховного Суду не надійшли.
Касаційне провадження
34. Ухвалами Верховного Суду від 30.09.2025 відкрито касаційне провадження за касаційними скаргами ГУ ДПС у Запорізькій області на постанови Центрального апеляційного господарського суду від 23.06.2025, ухвалу Господарського суду Запорізької області від 27.06.2024, ухвалу Господарського суду Запорізької області від 25.07.2024, призначено їх розгляд у судових засіданнях на 20.11.2025.
35. 20.11.2025 керуючий реструктуризацією арбітражний керуючий Литвиненко С.С. подав: (1) заяву про закриття касаційного провадження за скаргою контролюючого органу на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 27.06.2024 щодо списання боргу та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.06.2025, посилаючись, зокрема, на ч. 3 ст. 9 КУзПБ та п. 4 ч. 1 ст. 296 ГПК України; а також (2) клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду у зв`язку з наявністю виключної правової проблеми. 
36. Керуючий реструктуризацією вважає, що відповідно до висновків судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 20.05.2021 у справі №922/3369/19 та в ухвалі від 24.05.2023 у справі №910/18250/16 подання касаційних скарг на інші судові рішення, які відсутні у переліку ч. 3 ст. 9 КУзПБ, виключає можливість здійснення касаційного провадження за такими скаргами.
37. Ухвалою Верховного Суду від 04.12.2025 об`єднано касаційні скарги ГУ ДПС у Запорізькій області на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.06.2025 та ухвалу Господарського суду Запорізької області від 25.07.2024 та на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.06.2025 та ухвалу Господарського суду Запорізької області від 27.06.2024 у справі №908/1194/24 в одне касаційне провадження.
38. Об`єднуючи касаційні скарги в одне провадження, Верховний Суд зауважив про спільність учасників, взаємозв`язок предмета та підстав касаційного оскарження, ухвалення оскаржених судових рішень в межах однієї справи, а також необхідність процесуальної економії та недопущення взаємовиключних висновків, оскільки питання, які підлягають вирішенню за наслідками обох касаційних скарг, вимагають узгодженого вирішення в єдиному процесуальному контексті та є взаємопов`язаними.
39. Отже, подальший розгляд касаційних скарг здійснюється в межах єдиного касаційного провадження, в якому вирішуються всі заяви та клопотання учасників справи.
40. У цьому зв`язку Верховний Суд в ухвалі від 11.12.2025 зазначив, що заява керуючого реструктуризацією про закриття касаційного провадження за скаргою контролюючого органу на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 27.06.2024 щодо списання боргу та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.06.2025 як таких, що не підлягають касаційному оскарженню, задоволенню не підлягає.
41. Щодо твердження керуючого реструктуризацією про наявність правових підстав для закриття касаційного провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 296 ГПК України, з огляду на те, що Верховний Суд вже неодноразово викладав висновок щодо питання застосування п. 102.1 та п. 102.4 ст. 102 ПК України, зокрема у постановах від 13.06.2023 у справі №907/76/22, від 07.09.2023 у справі №910/929/21, а суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку, Верховний Суд в ухвалі від 11.12.2025 вказав, що питання про наявність або відсутність підстав для закриття касаційного провадження у справі відповідно до приписів п. 4 ч. 1 ст. 296 ГПК України підлягає вирішенню під час розгляду касаційних скарг по суті в межах об`єднаного провадження.
Передача справи на розгляд судової палати для розгляду справ про банкрутство
42. 11.12.2025 Верховний Суд постановив ухвалу, якою справу №908/1194/24 за касаційними скаргами ГУ ДПС у Запорізькій області на постанови Центрального апеляційного господарського суду від 23.06.2025, ухвалу Господарського суду Запорізької області від 27.06.2024 щодо списання боргу та ухвалу Господарського суду Запорізької області від 25.07.2024 щодо закриття провадження передано на розгляд судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (далі - Судова палата).
43. Верховний Суд під час вивчення матеріалів справи встановив наявність різних підходів у практиці судових колегій судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо застосування ч. 2 ст. 125 КУзПБ, відповідно до якої податковий борг, який виник протягом трьох років до дня постановлення ухвали про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника, визнається безнадійним і підлягає списанню у процедурі реструктуризації боргів.
44. Верховний Суд врахував, що суд касаційної інстанції у постанові від 29.07.2025 у справі №914/1559/24, направляючи справу на новий розгляд, дійшов, зокрема, таких висновків:
- до боржника заявлено вимоги лише одним кредитором (контролюючим органом), і саме наявність податкового боргу зумовило звернення боржника із заявою про відкриття провадження у справі щодо його неплатоспроможності; 
- остаточних висновків за результатами перевірки майнового стану боржника ще не сформовано, адже місцевим господарським судом не надано оцінки змісту звіту керуючого реструктуризацією та належності здійснених ним заходів щодо перевірки декларацій про майновий стан боржника; 
- план реструктуризації боргів не розглянуто; 
- суди попередніх інстанцій не перевірили та не дослідили належним чином обставини, які входили до предмета доказування при вирішенні питання щодо визнання податкового боргу безнадійним та його списання, не надали оцінки наявним у справі матеріалам щодо платоспроможності боржника, зокрема, щодо його добросовісності/недобросовісності, зокрема й щодо поданих боржником відомостей про майновий стан та наявні активи;
- до з`ясування і перевірки наведених обставин висновок про списання податкового боргу боржника як безнадійного є передчасним. 
45. Водночас у постанові від 13.06.2023 у справі №907/76/22 Верховний Суд відхилив доводи скаржника про те, що процедура списання податкового боргу в порядку ст. 125 КУзПБ передбачена лише у разі затвердження судом плану реструктуризації боргів боржника, оскільки у ч. 2 ст. 125 КУзПБ визнання податкового боргу безнадійним і його подальше списання не пов`язується із безпосереднім затвердженням ухвалою суду плану реструктуризації боргів.
46. У справі №907/76/22 Верховний Суд дійшов висновку, що хоч положення про визнання безнадійним та списання податкового боргу і розміщені у Розділі III. "Реструктуризація боргів боржника" КУзПБ, однак назва ст. 125 зазначеного Кодексу прямо свідчить про те, що податкові борги, які виникли протягом трьох років до дня постановлення ухвали про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника, не підлягають реструктуризації.
47. Отже, враховуючи відмінне застосування вимог ч. 2 ст. 125 КУзПБ колегіями суддів, які входять до судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, під час вирішення питання щодо визнання податкового боргу безнадійним і його списання, справу №908/1194/24 передано на розгляд Судової палати.
48. Підставою для передачі даної справи на розгляд Судової палати визначено необхідність формування єдиної судової практики щодо застосування положень ч. 2 ст. 125 КУзПБ під час вирішення питання про визнання податкового боргу безнадійним та його списання.
49. Зокрема, перед Судовою палатою поставлено питання:
- визначення умов, за наявності яких податковий борг визнається безнадійним та підлягає списанню відповідно до ч. 2 ст. 125 КУзПБ;
- встановлення стадії розгляду справи про неплатоспроможність фізичної особи, зокрема, в межах якої процедури вирішується питання про визнання податкового боргу безнадійним та його списання;
- з`ясування співвідношення положень ч. 2 ст. 125 КУзПБ із нормами ПК України та Порядком списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 28.07.2022 №220 (далі - Порядок №220);
- визначення суб`єкта ініціювання питання про визнання податкового боргу безнадійним та його списання на підставі ч. 2 ст. 125 КУзПБ.
50. Ухвалою від 17.12.2025 справу №908/1194/24 за касаційними скаргами ГУ ДПС у Запорізькій області на постанови Центрального апеляційного господарського суду від 23.06.2025 та ухвали Господарського суду Запорізької області від 27.06.2024 (щодо списання боргу) і від 25.07.2024 (щодо закриття провадження) прийнято до провадження Судовою палатою та призначено її розгляд у судовому засіданні на 11.02.2026. 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
51. Предметом касаційного перегляду у цій справі є правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні питання про визнання податкового боргу безнадійним, його списання та закриття провадження у справі.
52. З огляду на предмет спору, доводи скаржника та мотиви господарських судів попередніх інстанцій, під час касаційного перегляду необхідно з`ясувати правильність застосування ч. 2 ст. 125 КУзПБ у взаємозв`язку з приписами ст.ст. 101, 102 ПК України, а також співвідношення цих норм із Порядком №220, зокрема щодо моменту виникнення податкового боргу, умов і суб`єкта ініціювання питання про його визнання безнадійним та списання у процедурі неплатоспроможності.
Правова природа безнадійного податкового боргу
53. Відповідно до ст. 101 ПК України списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі штрафні санкції та пеня, нараховані на такий борг.
54. Пункт 101.2 ПК України містить вичерпний перелік випадків, за наявності яких податковий борг визнається безнадійним. Зокрема, згідно з пп. 101.2.1 п. 101.2 ст. 101 ПК України безнадійним є податковий борг платника податків, визнаного в установленому порядку банкрутом, вимоги щодо якого не були задоволені у зв`язку з недостатністю майна банкрута.
55. Судова палата зауважує, що загальні підстави та критерії визнання податкового боргу безнадійним визначені ПК України (зокрема ст. 101), а процедурний механізм його списання врегульований Порядком №220. Водночас у справах про неплатоспроможність фізичної особи питання застосування наслідків щодо податкового боргу вирішується з урахуванням спеціального регулювання КУзПБ, який встановлює особливості розгляду та наслідки судових процедур щодо боржника, у тому числі у частині, що стосується податкового боргу.
Значення Порядку №220 та межі його застосування
56. Реалізація положень ст. 101 ПК України здійснюється з урахуванням Порядку №220, який регламентує порядок списання безнадійного податкового боргу на підставі передбачених ПК України підстав та відповідних судових рішень у справах про неплатоспроможність.
57. У справах про неплатоспроможність фізичної особи застосовуються приписи КУзПБ як спеціального закону: ч. 2 ст. 125 КУзПБ передбачає визнання податкового боргу безнадійним та його списання саме у процедурі реструктуризації боргів, що не зводиться виключно до наслідків завершення провадження.
58. Згідно з п. 1.3 ст. 1 ПК України цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Кодексом України з процедур банкрутства.
59. Відповідно до п. 87.10 ст. 87 ПК України з моменту винесення судом ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство платника податків порядок погашення грошових зобов`язань, які включені до конкурсних кредиторських вимог контролюючих органів до такого боржника, визначається згідно з КУзПБ без застосування норм ПК України. У цьому зв`язку слід розмежувати: судове встановлення підстав застосування ч. 2 ст. 125 КУзПБ та подальшу організаційно-адміністративну реалізацію списання контролюючим органом за Порядком №220.
60. Водночас наведене не виключає врахування положень ПК України для встановлення правової природи податкового боргу, моменту його виникнення, узгодженості грошового зобов`язання та строку його сплати, оскільки КУзПБ не містить самостійного визначення поняття "податковий борг" і не встановлює правил формування такого боргу. Отже, для цілей застосування ч. 2 ст. 125 КУзПБ приписи ПК України використовуються не як порядок погашення конкурсних вимог, а як нормативна основа для кваліфікації податкового зобов`язання та встановлення моменту набуття ним статусу податкового боргу.
61. З огляду на підзаконний характер Порядку №220 його приписи не можуть звужувати або змінювати правові наслідки, прямо встановлені законом. Частина 2 ст. 125 КУзПБ є спеціальною нормою, яка визначає правовий режим податкового боргу саме у процедурі реструктуризації боргів боржника.
62. Порядок №220 у справах цієї категорії застосовується як механізм реалізації контролюючим органом результату, визначеного судовим рішенням у справі про неплатоспроможність (зокрема, для належного відображення списання в облікових системах та прийняття відповідних адміністративних рішень), і не підміняє собою судове встановлення юридичних підстав застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 125 КУзПБ.
Визначення моменту виникнення податкового боргу у контексті ч. 2 ст. 125 КУзПБ
63. Судова палата вважає за необхідне звернути увагу на те, що словосполучення "податковий борг, що виник протягом трьох років до дня постановлення ухвали про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника", використане у ч. 2 ст. 125 КУзПБ, підлягає тлумаченню з урахуванням нормативних визначень ПК України, зокрема пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14, п. 56.18 ст. 56, ст. 57 та ст. 102 цього Кодексу.
64. Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом. Отже, момент виникнення податкового боргу пов`язується не з датою визначення контролюючим органом грошового зобов`язання і не з датою ухвалення судового рішення про його стягнення, а з настанням прострочення сплати узгодженого грошового зобов`язання.
65. Згідно з п. 56.18 ст. 56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
66. У разі судового або адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання законної сили відповідним судовим рішенням або завершення процедури адміністративного оскарження. Лише після узгодження грошового зобов`язання та спливу строку його сплати, визначеного ст. 57 ПК України, несплачена сума набуває статусу податкового боргу.
67. Отже, трирічний критерій, передбачений ч. 2 ст. 125 КУзПБ, має застосовуватися з урахуванням правової природи поняття "податковий борг" та обчислюватися від дати виникнення прострочення виконання узгодженого грошового зобов`язання, що відповідає правовому регулюванню строків давності, визначених ст. 102 ПК України. Лише після цього можливе коректне застосування трирічного критерію ч. 2 ст. 125 КУзПБ, з огляду на дату відкриття провадження у справі (09.05.2024).
68. Такий підхід виключає можливість ототожнення моменту виникнення податкового боргу з датою прийняття податкового повідомлення-рішення, датою складання акта перевірки або датою ухвалення судового рішення про стягнення, оскільки зазначені юридичні факти самі по собі не свідчать про настання прострочення сплати узгодженого грошового зобов`язання.
69. Отже, застосування ч. 2 ст. 125 КУзПБ потребує встановлення судом послідовності юридичних фактів, передбачених ПК України, а саме: моменту узгодження грошового зобов`язання, строку його сплати та першого дня прострочення, після якого відповідна сума набуває статусу податкового боргу.
70. Вказане тлумачення спрямоване на забезпечення узгодженого застосування норм КУзПБ і ПК України та недопущення формального застосування ч. 2 ст. 125 КУзПБ лише на підставі співставлення дат без встановлення юридичних фактів, які відповідно до ПК України зумовлюють виникнення податкового боргу.
Застосування ч. 2 ст. 125 КУзПБ у взаємозв`язку з податковим законодавством та нормами КУзПБ
71. Частина 2 ст. 125 КУзПБ встановлює, що податковий борг, який виник протягом трьох років до дня постановлення ухвали про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника, визнається безнадійним та списується у процедурі реструктуризації боргів боржника.
72. Застосування приписів ч. 2 ст. 125 КУзПБ потребує встановлення судом обставин, які мають значення для правильного вирішення питання про наявність податкового боргу та момент його виникнення. При цьому, з огляду на те, що КУзПБ не містить визначення "податкового боргу" і не визначає правил його формування, для цілей застосування ч. 2 ст. 125 КУзПБ підлягають врахуванню приписи ПК України, зокрема щодо змісту поняття "податковий борг", узгодженості грошового зобов`язання та наслідків його оскарження.
73. Судова палата враховує, що КУзПБ встановлює судову процедуру реструктуризації боргів боржника, врегульовану Книгою четвертою цього Кодексу (з 01.01.2025 - Книгою п`ятою). Оскільки оскаржувані судові рішення суду першої інстанції постановлені у 2024 році, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Книги четвертої КУзПБ. У межах цієї процедури законом визначено обов`язки керуючого реструктуризацією та суду щодо перевірки майнового стану боржника, забезпечення реалізації прав кредиторів і дотримання процесуальних гарантій. Отже, вирішення питання про застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 125 КУзПБ, має здійснюватися з урахуванням перебігу процедури реструктуризації боргів та виконання дій, прямо передбачених Книгою четвертою КУзПБ.
74. Судова палата виходить з того, що застосування ч. 2 ст. 125 КУзПБ не може ґрунтуватися виключно на формальному співставленні відповідних дат, а має встановити: (1) наявність податкового боргу як такого; (2) момент його виникнення; (3) дотримання процесуальних вимог і виконання процедури реструктуризації боргів, передбачених Книгою четвертою КУзПБ, з огляду на мету цієї процедури та запобіжники проти недобросовісного використання судових процедур неплатоспроможності.
75. Наслідки, передбачені ч. 2 ст. 125 КУзПБ, не можуть зводитися лише до факту відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. З урахуванням положень ПК України та мети інституту неплатоспроможності фізичних осіб питання про списання податкового боргу має вирішуватися у межах процедури реструктуризації після встановлення судом юридично значущих обставин щодо перебігу цієї процедури та поведінки боржника з точки зору добросовісності.
76. Судова палата враховує порядок розміщення ч. 2 ст. 125 КУзПБ у структурі Книги четвертої цього Кодексу. Зазначена норма міститься у Розділі III "Реструктуризація боргів боржника", тоді як Розділ II (ст.ст. 116-123 КУзПБ) регулює стадію відкриття провадження та встановлює обов`язкові процесуальні дії, контрольні етапи та гарантії судового контролю, зокрема перевірку декларації боржника, подання керуючим реструктуризацією звіту про результати такої перевірки (ч. 3 ст. 122 КУзПБ), розгляд цього звіту зборами кредиторів (п. 1 ч. 2 ст. 123 КУзПБ).
77. Така структура норм КУзПБ свідчить про системний зв`язок ч. 2 ст. 125 КУзПБ із процедурою реструктуризації боргів.
78. Відповідно до ст. 113 КУзПБ провадження у справах про неплатоспроможність фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється за правилами, визначеними цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей цієї Книги.
79. За змістом ст. 1 КУзПБ реструктуризація боргів боржника - це судова процедура у справі про неплатоспроможність фізичної особи, що застосовується з метою відновлення платоспроможності боржника шляхом зміни способу та порядку виконання його зобов`язань згідно з планом реструктуризації боргів боржника.
80. Частина 2 ст. 125 КУзПБ встановлює наслідки для податкового боргу, що виник протягом трьох років до дня постановлення ухвали про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника, - такий борг визнається безнадійним і списується у процедурі реструктуризації боргів боржника.
81. Закон не пов`язує застосування цього наслідку із затвердженням плану реструктуризації, про що зазначено у постанові Верховного Суду від 13.06.2023 у справі №907/76/22.
82. Водночас Судова палата враховує, що положення ч. 2 ст. 125 КУзПБ структурно розміщені у Розділі III Книги четвертої КУзПБ "Реструктуризація боргів боржника" та мають застосовуватися у взаємозв`язку з іншими нормами цього розділу. 
83. Так, відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 124 КУзПБ план реструктуризації боргів боржника має містити, зокрема, вимоги кредиторів до боржника, які будуть прощені (списані) у разі виконання плану реструктуризації боргів. 
84. Отже, законодавець розглядає прощення (списання) вимог кредиторів як елемент процедури реструктуризації боргів боржника, що має реалізовуватися з урахуванням мети цієї процедури та під судовим контролем. Водночас наведене не означає, що затвердження плану реструктуризації є самостійною формальною умовою застосування ч. 2 ст. 125 КУзПБ.
85. У випадках, коли єдиним або основним кредитором боржника є контролюючий орган, положення ч. 2 ст. 125 КУзПБ підлягають застосуванню з урахуванням загальної конструкції процедури реструктуризації, яка передбачає судовий контроль за перебігом процедури реструктуризації, перевіркою майнового стану боржника та оцінкою добросовісності його поведінки.
86. Хоча закон прямо не ставить застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 125 КУзПБ, у залежність від затвердження плану реструктуризації як окремої формальної умови, відповідний наслідок не може розглядатися відокремлено від самої процедури реструктуризації, її мети та передбачених КУзПБ процедурних механізмів. 
87. Тому відсутність предмета для затвердження плану реструктуризації сама по собі не усуває необхідності виконання обов`язкових процедурних дій, які забезпечують судовий контроль у процедурі реструктуризації боргів.
88. Інше тлумачення фактично зводило б застосування ч. 2 ст. 125 КУзПБ до автоматичного наслідку самого лише відкриття провадження у справі про неплатоспроможність та формального співставлення календарних дат без оцінки реального перебігу процедури реструктуризації і поведінки боржника.
89. Верховний Суд у постанові від 29.07.2025 у справі №914/1559/24 звернув увагу на те, що висновок про списання податкового боргу може бути передчасним, якщо судами не досліджено обставини майнового стану боржника, не надано оцінки доводам щодо його добросовісності та не перевірено здійснення керуючим реструктуризацією передбачених законом дій щодо перевірки декларацій і активів боржника.
90. Ці вимоги не є додатковими матеріально-правовими умовами застосування ч. 2 ст. 125 КУзПБ, а випливають із процесуального обов`язку суду встановити юридично значущі обставини та забезпечити запобіжники від недобросовісного використання процедури неплатоспроможності.
91. Так, за змістом приписів Книги четвертої КУзПБ законодавцем презюмується, що фізична особа - боржник, ініціюючи стосовно себе справу про неплатоспроможність, прагне досягнути компромісу з кредиторами щодо зміни способу та порядку виконання його зобов`язань, а у разі недосягнення згоди стосовно плану реструктуризації боргів, такий боржник припускає визнання його банкрутом і задоволення кредиторських вимог за рахунок коштів від продажу його майна (за його наявності).
92. Згідно з ч. 5 ст. 119 КУзПБ в ухвалі про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника господарський суд серед іншого зазначає про введення процедури реструктуризації боргів боржника.
93. Відповідно до усталеної правової позиції Верховного Суду, процедура реструктуризації боргів боржника є першим, обов`язковим та пріоритетним етапом справи про неплатоспроможність фізичної особи, у якій боржник може реалізувати право на зміну способу та порядку сплати боргів з урахуванням його об`єктивних можливостей і прагнення до розрахунку з кредиторами, маючи гарантії залишення частини доходу на задоволення побутових потреб та може отримати прощення (списання) кредиторських вимог чи їх частини.
94. Саме на цьому акцентував Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 22.09.2021 у справі №910/6639/20, вказавши, що з огляду на мету та цілі КУзПБ інститут неплатоспроможності фізичних осіб призначений для зняття з боржника - фізичної особи тягаря боргів, які мають значний розмір та не можуть бути погашені за рахунок поточних доходів і належного цій особі майна. Правове регулювання відносин, що виникають між боржником та іншими учасниками справи про неплатоспроможність, має на меті поетапно створити для боржника - фізичної особи найбільш сприятливі умови для погашення боргів шляхом їх реструктуризації, а при нерезультативності таких заходів - забезпечити ефективний механізм продажу активів боржника.
95. Отже, до боржника - фізичної особи КУзПБ установлює спеціальні вимоги щодо його добросовісності, як запоруку досягнення компромісу між сторонами стосовно погашення боргів, що має ґрунтуватися на поступках кредиторів та сумлінній співпраці боржника з керуючим реструктуризацією і кредиторами, а також на його відкритій взаємодії з судом, яка полягає у добросовісному користуванні процесуальними правами та сумлінному виконанні процесуальних обов`язків.
96. Водночас, КУзПБ містить низку процесуальних запобіжників задля уникнення недобросовісного використання боржником судових процедур неплатоспроможності, зокрема передбачає дискрецію господарського суду у вирішенні питання щодо можливості подальшого руху справи про неплатоспроможність, якщо протягом трьох місяців з дня введення процедури реструктуризації боргів боржника мета цієї процедури не досягнута (ч. 11 ст. 126 КУзПБ).
97. Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 22.09.2021 у справі №910/6639/20 акцентував увагу на тому, що до спливу встановленого у ч. 11 ст. 126 КУзПБ строку керуючий реструктуризацією зобов`язаний виконати в повному обсязі покладені на нього завдання, зокрема щодо перевірки майнового стану боржника та забезпечення розгляду зборами кредиторів плану реструктуризації боргів, а господарський суд повинен забезпечити дотримання процесуальних строків та гарантій реалізації прав і захисту інтересів сторін у судовій процедурі реструктуризації боргів боржника.
98. Отже, керуючий реструктуризацією здійснює перевірку декларації боржника, оформлює висновки за результатами проведеної перевірки та, у разі виявлення ним неповної та/або недостовірної інформації про майно, доходи та витрати боржника та членів його сім`ї, обов`язково її доводить до відома боржнику, у результаті чого в останнього виникає право виправити декларацію у строк встановлений законом (правова позиція аналогічного змісту наведена у постанові від 03.12.2024 у справі №916/197/23).
99. Перевірка декларацій боржника є однією з ключових функцій керуючого реструктуризацією, спрямованою на встановлення повного та достовірного переліку активів і зобов`язань та виявлення можливого приховування майна/доходів.
100. Враховуючи викладене, застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 125 КУзПБ, має здійснюватися з урахуванням того, що сама по собі відповідність податкового боргу трирічному критерію не звільняє суд від обов`язку перевірити обставини виникнення такого боргу, обставини майнового стану боржника та його здатності виконати грошові зобов`язання, перебіг процедури реструктуризації та поведінку боржника у межах цієї процедури; оскільки протилежний підхід суперечив би меті процедури реструктуризації боргів.
101. Додатково Судова палата звертає увагу, що інститут неплатоспроможності фізичної особи застосовується до боржника, який об`єктивно неспроможний виконати свої грошові зобов`язання. Тому під час вирішення питання про визнання податкового боргу безнадійним відповідно до ч. 2 ст. 125 КУзПБ суд має перевірити фактичний майновий стан боржника та наявність у нього активів або доходів, достатніх для погашення заборгованості. У разі якщо боржник має реальну можливість задовольнити вимоги кредитора, застосування механізму списання суперечило б меті процедури реструктуризації та принципу справедливого балансу інтересів сторін.
102. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 26.05.2022 у справі №903/806/20, інститут неплатоспроможності фізичної особи призначений для захисту добросовісного боржника та не може використовуватися як механізм формального припинення зобов`язань без перевірки його поведінки, майнового стану та реальної неплатоспроможності.
103. Судова палата також враховує, що відповідно до ч. 7 ст. 123 КУзПБ господарський суд вправі закрити провадження у справі про неплатоспроможність, зокрема у разі встановлення неповноти або недостовірності відомостей про майновий стан боржника чи інших обставин, що свідчать про недобросовісність його поведінки. Така законодавча конструкція свідчить, що перевірка майнового стану та добросовісності боржника є необхідним елементом процедури реструктуризації. Отже, застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 125 КУзПБ, не може відбуватися без попереднього з`ясування обставин, які водночас можуть бути підставою для закриття провадження відповідно до ч. 7 ст. 123 КУзПБ.
104. Судова палата дійшла висновку, що положення ч. 2 ст. 125 КУзПБ не встановлюють автоматичного матеріально-правового механізму списання податкового боргу поза межами правового регулювання ПК України, а визначають спеціальний наслідок для податкових вимог у процедурі реструктуризації, який реалізується у взаємозв`язку з приписами податкового законодавства та з урахуванням виконання передбачених Книгою четвертою КУзПБ процесуальних дій.
105. Аналогічний підхід відображений у постанові Верховного Суду від 29.07.2025 у справі №914/1559/24, у якій зазначено, що висновок про списання податкового боргу може бути передчасним, якщо суди не дослідили належним чином обставини платоспроможності боржника, не перевірили результати перевірки декларацій, інвентаризації активів та не надали оцінки доводам щодо добросовісності чи недобросовісності його поведінки.
106. Судова палата виходить з того, що інститут неплатоспроможності фізичної особи має забезпечувати справедливий баланс між інтересом добросовісного боржника у звільненні від надмірного боргового тягаря та необхідністю захисту прав кредиторів, у тому числі публічно-правового інтересу держави в особі контролюючого органу. Відтак застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 125 КУзПБ, не може зводитися до автоматичного припинення податкового обов`язку без перевірки обставин реальної неплатоспроможності, добросовісності боржника та належного перебігу процедури реструктуризації, з урахуванням підвищених ризиків зловживання у випадках, коли контролюючий орган є єдиним або основним кредитором.
107. Верховний Суд зауважує, що правові наслідки, передбачені ч. 2 ст. 125 КУзПБ, впливають на можливість фактичного стягнення податкової заборгованості у межах процедури неплатоспроможності фізичної особи, однак це не означає позбавлення контролюючого органу ефективного захисту його прав як кредитора. Такий захист забезпечується участю контролюючого органу у процедурі, правом заперечувати проти списання податкового боргу та оскаржувати відповідні судові рішення, а також обов`язком суду перевірити обставини майнового стану боржника, добросовісність його поведінки, повноту розкриття ним інформації про майновий стан і виконання обов`язкових процедурних дій у процедурі реструктуризації. За відсутності такого судового контролю застосування ч. 2 ст. 125 КУзПБ є передчасним.
108. Саме тому Судова палата вважає, що застосування ч. 2 ст. 125 КУзПБ повинно здійснюватися із забезпеченням судового контролю за: перевіркою декларацій боржника та результатами інвентаризації його активів; належністю виконання арбітражним керуючим покладених на нього завдань; оцінкою добросовісності поведінки боржника протягом процедури реструктуризації; встановленням моменту виникнення податкового боргу відповідно до ПК України.
109. Вирішення питання про застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 125 КУзПБ, здійснюється господарським судом у межах справи про неплатоспроможність. Подальші дії контролюючого органу за правилами ПК України та Порядку №220 мають характер обліково-адміністративної реалізації відповідного судового рішення і не підміняють судове встановлення підстав для застосування ч. 2 ст. 125 КУзПБ.
110. З огляду на викладене Судова палата уточнює підхід до застосування ч. 2 ст. 125 КУзПБ, сформульований у постанові Верховного Суду від 13.06.2023 у справі №907/76/22, у тій частині, що стосується порядку встановлення умов для визнання податкового боргу безнадійним та його списання. Зокрема, Судова палата виходить з того, що ч. 2 ст. 125 КУзПБ застосовується як спеціальний правовий наслідок у процедурі реструктуризації боргів боржника, але її реалізація не зводиться до формального співставлення календарних дат. Для застосування цієї норми господарський суд зобов`язаний встановити момент виникнення податкового боргу у значенні ПК України (узгодження грошового зобов`язання, строк його сплати та перший день прострочення), а також забезпечити судовий контроль за виконанням обов`язкових процедурних елементів реструктуризації, включно з перевіркою декларації боржника, з`ясуванням його майнового стану та оцінкою добросовісності поведінки. Без встановлення цих обставин висновок про визнання податкового боргу безнадійним і його списання на підставі ч. 2 ст. 125 КУзПБ є передчасним.
Суб`єкт, який вправі ініціювати питання про визнання податкового боргу безнадійним та його списання на підставі ч. 2 ст. 125 КУзПБ
111. Одним із питань, поставлених перед Судовою палатою під час передачі справи на її розгляд, є визначення суб`єкта, який вправі ініціювати питання про визнання податкового боргу безнадійним та його списання на підставі ч. 2 ст. 125 КУзПБ.
112. Аналіз положень Книги четвертої КУзПБ свідчить, що процедура реструктуризації боргів боржника здійснюється під судовим контролем, а питання, пов`язані з визначенням складу та правової долі кредиторських вимог, можуть порушуватися як учасниками справи, так і вирішуватися судом з власної ініціативи у межах здійснення повноважень щодо ведення процедури неплатоспроможності.
113. Провадження у справах про неплатоспроможність за своєю правовою природою не зводиться виключно до класичного позовного спору між сторонами, оскільки КУзПБ передбачає активну участь господарського суду та арбітражного керуючого у встановленні обставин, необхідних для належного перебігу процедури, перевірки майнового стану боржника, формування реєстру вимог кредиторів та вирішення питань щодо подальшого руху справи. 
114. Арбітражний керуючий у процедурі реструктуризації боргів відповідно до положень КУзПБ здійснює перевірку декларації боржника, аналіз його майнового стану, розгляд заявлених кредиторських вимог, організовує проведення зборів кредиторів та подає суду звіти і відомості, необхідні для здійснення судового контролю у справі про неплатоспроможність фізичної особи. 
115. При цьому звернення арбітражного керуючого (керуючого реструктуризацією) з питанням про застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 125 КУзПБ, не є здійсненням представництва інтересів боржника проти кредитора. Таке звернення може мати процесуальне значення лише у межах виконання керуючим реструктуризацією покладених на нього функцій щодо організації процедури реструктуризації, аналізу майнового стану боржника, розгляду заявлених кредиторських вимог та подання суду відомостей, необхідних для здійснення судового контролю.
116. Частина 2 ст. 125 КУзПБ не містить вказівки на виключного суб`єкта звернення із заявою про визнання податкового боргу безнадійним та його списання. З урахуванням положень ст.ст. 113, 119, 122, 123, 126 КУзПБ відповідне питання може бути порушене учасниками справи про неплатоспроможність, зокрема боржником, кредитором, у тому числі контролюючим органом, а також керуючим реструктуризацією у межах його процесуальної функції та повноважень, визначених КУзПБ. Остаточне вирішення питання про наявність або відсутність підстав для застосування ч. 2 ст. 125 КУзПБ належить господарському суду в межах здійснення судового контролю за процедурою реструктуризації боргів боржника.
Щодо вирішення спору по суті
117. Відповідно до установлених господарськими судами попередніх інстанцій обставин убачається, що заявлені ГУ ДПС у Запорізькій області грошові вимоги у сумі 1853313,33 грн сформовані на підставі податкових повідомлень-рішень від 17.05.2019 та рішень адміністративних судів, якими відповідні грошові зобов`язання були остаточно узгоджені у 2023 році, а також самостійно задекларованих боржником податкових зобов`язань за 2023 рік.
118. З огляду на дату відкриття провадження та встановлені господарськими судами попередніх інстанцій дані щодо узгодження грошових зобов`язань, спірні вимоги можуть відповідати часовому критерію ч. 2 ст. 125 КУзПБ за умови встановлення дати спливу строку сплати та першого дня прострочення у значенні пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14, ст. 57 ПК України.
119. Водночас сама по собі відповідність податкового боргу трирічному критерію не є достатньою правовою підставою для його визнання безнадійним і списання.
120. Застосування ч. 2 ст. 125 КУзПБ не ставиться у залежність від затвердження плану реструктуризації як формальної умови, однак не може відбуватися до з`ясування обставин, які характеризують реальний перебіг процедури реструктуризації та забезпечують судовий контроль за її належним здійсненням.
121. Господарські суди попередніх інстанцій, визнаючи податковий борг безнадійним, обмежилися формальним встановленням відповідності спірної заборгованості часовому критерію ч. 2 ст. 125 КУзПБ, однак не надали належної оцінки перебігу процедури реструктуризації боргів, не встановили обставини щодо платоспроможності/неплатоспроможності боржника, не дослідили результати перевірки декларацій боржника, не встановили повноти інвентаризації його активів та не з`ясували обставин, що характеризують добросовісність його поведінки.
122. За таких обставин висновок судів попередніх інстанцій про можливість списання податкового боргу як безнадійного у процедурі реструктуризації є передчасним та зробленим без повного дослідження обставин, що входять до предмета доказування у справах цієї категорії.
123. Такий підхід узгоджується з метою інституту неплатоспроможності фізичних осіб, визначеною Книгою четвертою КУзПБ, та спрямований на забезпечення справедливого балансу між правом боржника на звільнення від надмірного боргового тягаря і необхідністю захисту інтересів кредиторів, у тому числі держави як суб`єкта публічно-правових відносин.
124. Судова палата відхиляє доводи скаржника про те, що відсутність у переліку повноважень зборів кредиторів, визначеному ч. 8 ст. 123 КУзПБ, прямої вказівки на вирішення питання про списання податкового боргу виключає можливість застосування ч. 2 ст. 125 КУзПБ.
125. Частина 2 ст. 125 КУзПБ встановлює спеціальний правовий наслідок у процедурі реструктуризації боргів, який реалізується господарським судом за наявності передбачених законом умов.
126. Отже, компетенція зборів кредиторів, встановлена ст. 123 КУзПБ, не визначає і не обмежує повноваження суду щодо застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 125 КУзПБ. Водночас релевантними є посилання скаржника на порушення ст.ст. 73, 74, 77, 86, 91 та ч. 5 ст. 236 ГПК України у тій частині, що господарські суди попередніх інстанцій не встановили та не оцінили сукупність юридично значущих обставин, необхідних для застосування ч. 2 ст. 125 КУзПБ, і не навели мотивів щодо ключових фактичних передумов такого застосування. Зокрема, суди не з`ясували послідовність юридичних фактів, яка визначає момент виникнення податкового боргу у розумінні податкового законодавства, та не перевірили виконання обов`язкових процедурних елементів реструктуризації, що забезпечують судовий контроль і процесуальні гарантії участі кредиторів. Така неповнота встановлення обставин унеможливила перевірку правильності матеріально-правового висновку і зумовлює скасування судових рішень із направленням справи на новий розгляд.
127. Враховуючи викладене, Судова палата дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень щодо визнання податкового боргу безнадійним та його списання з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції для з`ясування наведених обставин.
128. Під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно врахувати наведені у цій постанові висновки щодо застосування ч. 2 ст. 125 КУзПБ у взаємозв`язку з положеннями ПК України, забезпечити повне дослідження обставин, пов`язаних із моментом виникнення податкового боргу, майновим станом боржника та результатами проведення процедури реструктуризації.
Щодо ухвали про закриття провадження у справі про неплатоспроможність
129. Судова палата враховує, що у цій справі предметом касаційного перегляду є також законність ухвали Господарського суду Запорізької області від 25.07.2024 про припинення процедури реструктуризації боргів боржника, припинення повноважень керуючого реструктуризацією та закриття провадження у справі про неплатоспроможність, а також постанови суду апеляційної інстанції, ухваленої за результатами її перегляду.
130. Як зазначалося вище, Судова палата дійшла висновку про передчасність висновків судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для списання податкового боргу боржника як безнадійного на підставі ч. 2 ст. 125 КУзПБ.
131. З огляду на викладене, без належного з`ясування питання щодо наявності або відсутності правових підстав для списання податкової заборгованості відповідно до ч. 2 ст. 125 КУзПБ у господарського суду були відсутні підстави для застосування п. 5 ч. 1 та ч. 4 ст. 90 КУзПБ і закриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника у зв`язку з погашенням усіх вимог кредиторів згідно з реєстром вимог кредиторів.
132. Посилання скаржника на постанови Верховного Суду від 24.10.2023 у справі №911/2093/21, від 30.08.2024 у справі №916/3006/23, від 27.02.2025 у справі №910/1350/23, від 04.02.2025 у справі №910/18945/23, від 03.12.2019 у справі №909/574/18, від 04.06.2024 у справі №916/3724/21 саме як на правові висновки у подібних правовідносинах не є визначальними для вирішення цієї справи, оскільки наведені висновки стосуються загальних стандартів доказування, оцінки доказів і мотивування судового рішення. Водночас доводи скаржника про неповне встановлення господарськими судами попередніх інстанцій юридично значущих обставин та неналежну оцінку доказів є обґрунтованими у тому аспекті, що без з`ясування обставин, необхідних для застосування ч. 2 ст. 125 КУзПБ, неможливо перевірити правильність висновку про визнання податкового боргу безнадійним та його списання.
133. Судова палата також враховує доводи скаржника щодо постановлення Господарським судом Запорізької області ухвали від 25.07.2024 про припинення процедури реструктуризації боргів боржника, припинення повноважень керуючого реструктуризацією та закриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника за наявності апеляційного оскарження ухвали про списання податкового боргу. Разом із тим сам по собі факт подання апеляційної скарги не свідчить про порушення судом першої інстанції процесуального закону, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 9 КУзПБ ухвала суду набирає законної сили з моменту її постановлення.
134. Водночас зазначені обставини не спростовують того, що у цій справі скасовано як постанову суду апеляційної інстанції, так і ухвалу місцевого господарського суду від 27.06.2024 про визнання податкового боргу безнадійним та таким, що підлягає списанню.
135. Верховний Суд звертає увагу, що за змістом ст.ст. 44, 48, 123, 125 КУзПБ саме наявність або відсутність грошових вимог кредиторів визначає подальший рух справи про неплатоспроможність. Відтак ухвалення рішення про закриття провадження без дослідження неплатоспроможності/платоспроможності, добросовісності боржника свідчить про передчасність такого процесуального рішення.
136. Аналогічний підхід щодо неприпустимості формального завершення процедур неплатоспроможності без належного встановлення юридично значущих обставин викладений у постанові Верховного Суду від 05.10.2022 у справі №921/39/21, у якій зазначено, що навіть за відсутності заявлених кредиторських вимог суд зобов`язаний перевірити реальність неплатоспроможності боржника та належне виконання процедури неплатоспроможності боржника.
137. Такий підхід виключає можливість завершення процедури на підставі формальних критеріїв без здійснення повного судового контролю.
138. За таких умов відсутня правова підстава для закриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника, передбачена п. 5 ч. 1 ст. 90 КУзПБ, оскільки відсутній встановлений судом факт погашення усіх вимог кредиторів або правомірного припинення зобов`язань боржника шляхом списання податкового боргу.
139. Отже, ухвала Господарського суду Запорізької області від 25.07.2024 про закриття провадження у справі є похідною від висновку про списання податкового боргу, який Судова палата визнала передчасним, що свідчить про передчасність і такого процесуального рішення.
140. Судова палата дійшла висновку, що застосований господарськими судами попередніх інстанцій підхід до дослідження обставин справи та оцінки доказів не відповідає вимогам ГПК України щодо всебічності, повноти та об`єктивності судового розгляду, оскільки не було належним чином перевірено сукупність юридично значущих обставин, необхідних для застосування ч. 2 ст. 125 КУзПБ.
141. Задовольняючи клопотання арбітражного керуючого та закриваючи провадження у справі про неплатоспроможність, господарський суд першої інстанції фактично створив передумови для списання податкової заборгованості без повного дослідження обставин справи, а суд апеляційної інстанції зазначені порушення не усунув, що виключає можливість висновку про правильне застосування норм матеріального права та обумовлює скасування ухвали про закриття провадження з направленням справи для подальшого розгляду на стадію реструктуризації боргів боржника.
142. За таких обставин доводи касаційної скарги щодо порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права під час постановлення ухвали від 25.07.2024 та постанови суду апеляційної інстанції від 23.06.2025 є обґрунтованими та підлягають перевірці під час нового розгляду справи.
Щодо заяви керуючого реструктуризацією про закриття касаційного провадження (п. 4 ч. 1 ст. 296 ГПК України)
143. З огляду на уточнення Судовою палатою висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 13.06.2023 у справі №907/76/22, а також пов`язаного з ним висновку щодо застосування норм права, відображених у постанові Верховного Суду від 07.09.2023 у справі №910/929/21, касаційне провадження у цій справі не підлягає закриттю за п. 4 ч. 1 ст. 296 ГПК України.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
144. З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення спору, зокрема щодо умов застосування ч. 2 ст. 125 КУзПБ у взаємозв`язку з положеннями ст.ст. 14, 56, 57, 87, 101, 102 ПК України.
145. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і передати справу на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції.
146. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, якщо це унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
147. Враховуючи необхідність встановлення обставин щодо моменту виникнення податкового боргу у розумінні ПК України, перевірки виконання процедурних елементів Книги четвертої КУзПБ та надання оцінки доводам учасників справи з урахуванням правових висновків, викладених у цій постанові, Верховний Суд дійшов висновку про скасування судових рішень попередніх інстанцій та передачу справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Судові витрати
148. Оскільки справа направляється на новий розгляд, розподіл судових витрат, у тому числі витрат зі сплати судового збору за подання касаційної скарги, підлягає вирішенню судом, який ухвалюватиме остаточне рішення у справі за результатами нового розгляду (ст. 129 ГПК України).
Висновки щодо застосування норм права
149. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ГПК України у постанові палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, що передала справу на розгляд палати.
150. Судова палата дійшла висновку, що положення ч. 2 ст. 125 КУзПБ підлягають застосуванню у системному взаємозв`язку з нормами ПК України, зокрема ст.ст. 14, 56, 57, 101, 102 цього Кодексу, які визначають правову природу податкового боргу, момент його виникнення та наслідки узгодження грошового зобов`язання. Порядок №220 має значення як підзаконний акт, що регламентує обліково-адміністративний механізм реалізації списання податкового боргу контролюючим органом на підставі відповідного судового рішення.
151. Для цілей застосування ч. 2 ст. 125 КУзПБ податковий борг визначається відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України, а момент його виникнення пов`язується з першим днем прострочення сплати узгодженого грошового зобов`язання після спливу строку його сплати, визначеного ст. 57 ПК України.
152. Застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 125 КУзПБ, не має автоматичного характеру і не може зводитися виключно до формального співставлення календарних дат. Господарський суд зобов`язаний встановити юридично значущі обставини, необхідні для правильного застосування цієї норми, з урахуванням судового контролю за перебігом процедури реструктуризації боргів боржника.
153. Питання про визнання податкового боргу безнадійним і його списання відповідно до ч. 2 ст. 125 КУзПБ має вирішуватися у межах судової процедури реструктуризації боргів боржника з урахуванням виконання керуючим реструктуризацією передбачених законом дій, зокрема перевірки декларацій боржника, інвентаризації та перевірки активів, формування відповідного звіту, а також реалізації процесуальних гарантій участі кредиторів і судового контролю.
154. Добросовісність боржника, реальність передумов неплатоспроможності та належне виконання ключових процесуальних дій у процедурі реструктуризації мають істотне значення для застосування ч. 2 ст. 125 КУзПБ, оскільки інститут неплатоспроможності фізичної особи призначений для захисту добросовісного боржника і не може використовуватися як механізм формального припинення зобов`язань без перевірки майнового стану боржника та його процесуальної поведінки.
155. Застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 125 КУзПБ, є передчасним, якщо не досліджено обставини майнового стану боржника, результати перевірки його декларацій, повноту виявлення активів і доходів, а також не оцінено поведінку боржника з точки зору добросовісності у процедурі реструктуризації.
156. Суб`єкт ініціювання питання про визнання податкового боргу безнадійним та його списання на підставі ч. 2 ст. 125 КУзПБ не є виключним. Відповідне питання може бути порушене учасниками справи про неплатоспроможність, зокрема боржником, кредитором, у тому числі контролюючим органом, а також арбітражним керуючим (керуючим реструктуризацією) у межах його процесуальної функції та повноважень, визначених КУзПБ. Остаточне вирішення питання про наявність або відсутність підстав для застосування ч. 2 ст. 125 КУзПБ належить господарському суду в межах здійснення судового контролю.
157. Правильне застосування ч. 2 ст. 125 КУзПБ вимагає від господарського суду встановлення: 1) наявності податкового боргу як несплаченого у строк узгодженого грошового зобов`язання; 2) моменту його виникнення, зокрема моменту узгодження зобов`язання, строку його сплати та першого дня прострочення; 3) відповідності податкового боргу часовому критерію "трьох років"; 4) обставин майнового стану боржника та наявності або відсутності реальної можливості погашення вимог; 5) обставин перебігу процедури реструктуризації та виконання керуючим реструктуризацією передбачених законом дій; 6) поведінки боржника з точки зору добросовісності та відсутності зловживання процедурою.
Керуючись статтями 300, 308, 310, 314-317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційні скарги Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області задовольнити частково.
2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.06.2025 та ухвалу Господарського суду Запорізької області від 27.06.2024 щодо визнання безнадійним та списання податкового боргу у справі №908/1194/24 скасувати.
3. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.06.2025 та ухвалу Господарського суду Запорізької області від 25.07.2024 про закриття провадження у справі №908/1194/24 скасувати.
4. Справу №908/1194/24 направити на новий розгляд до Господарського суду Запорізької області на стадію реструктуризації боргів боржника.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. Картере

Судді О. Васьковський

С. Жуков

К. Огороднік

В. Пєсков

В. Погребняк