ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

08 червня 2026 року	м. Ужгород	№ 260/5566/25 	

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванчулинець Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, код ЄДРПОУ 20453063), Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, 76018, код ЄДРПОУ 20551088) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі – відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі – відповідач 2), яким просить суд:
1) прийняти позовну заяву до розгляду.
2) визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 03.02.2025 №072150013676;
3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового та страхового стажу періоди його роботи: з 22.01.1990 по 20.06.1993, з 16.06.1994 по 20.05.1995, та з 03.05.1996 по 04.10.1996, згідно записів трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 й призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дати набуття права на таку - з 01.07.2024 року;
4) розгляд справи провести в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що органом Пенсійного фонду України протиправно відмовлено йому у призначенні пенсії по інвалідності з підстав відсутності необхідного страхового стажу згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 від 26.01.1990 року, через безпідставне незарахування до його страхового стажу періодів роботи у колгоспі «Дружба» з 22.01.1990 по 20.06.1993 року, та періодів роботи з 16.06.1994 по 20.05.1995 року, з 03.05.1996 по 04.10.1996 року. Вищевказані обставини слугували підставою для звернення до суду з даним позовом.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 липня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
15 липня 2025 року Головним управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого позову не визнає з огляду на те, що 27.01.2025 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про призначення пенсії по інвалідності до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області. Відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», з 01.04.2021 органами Пенсійного фонду застосовується принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення (перерахунки) пенсій. Нова технологія передбачає опрацювання заяв про призначення (перерахунки) пенсій бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер. За принципом екстериторіальності вказана заява позивача від 27.01.2025 року розглядалася структурним підрозділом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.
Рішенням Головного управлінням Пенсійного Фонду в Івано-Франківській області №072350013676 від 03.02.2025 заявнику було відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності, оскільки страховий стаж позивача становить 8 років 1 місяць 1 день, що є недостатнім для призначення пенсії. Відповідно до ст.32 Закону № 1058-IV особи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, мають право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 26 Закону № 1058-IV - не менше 15 років.
В результаті розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу позивача, згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 від 26.01.1990 року, не зараховано:
- період роботи з 22.01.1990 по 20.06.1993 в колгоспі «Дружба», так як відсутній документ про встановлений та вироблений мінімум трудової участі, а також довідка про реорганізацію;
- періоди роботи з 16.06.1994 по 20.05.1995, та з 03.05.1996 по 04.10.1996, так як, не вказано назву підприємства при прийнятті на роботу, запис внесено з порушенням п 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 (далі Інструкція 58). Згідно до пункту 2.14. Інструкції № 58, у графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок пишеться повне найменування підприємства.
17 липня 2025 року на виконання вимог ухвали суду Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області надало суду матеріали відмовної пенсійної справи.
29 липня 2025 року Головним управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого позову не визнає з огляду на те, що засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ розгляду заяви позивача, а саме - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області. Рішення від 03.02.2025 року № 072150013676 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області ухвалено про відмову в призначенні пенсії по інвалідності в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Відповідно до статті 32 Закону №1058 у 2025 році особи, яким установлено інвалідність мають право на призначення пенсії по інвалідності, залежно від групи інвалідності та за наявності необхідного страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією. Особам, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку ІІ та ІІІ груп необхідний стаж становить 15 років. Вік позивача на дату звернення становив 62 роки 9 місяців 22 дні. Згідно з наданими документами страховий стаж позивач становить 8 років 1 місяць 1 день.
За результатами розгляду документів до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 від 26.01.1990 року, а саме:
1) період роботи з 22.01.1990 по 20.06.1993 в колгоспі «Дружба», оскільки відсутній документ про встановлений та вироблений мінімум трудової участі, а також довідка про реорганізацію;
2) періоди роботи з 16.06.1994 по 20.05.1995 та з 03.05.1996 по 04.10.1996, оскільки не вказано назву підприємства при прийнятті на роботу, запис внесено з порушенням п. 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України.
Для зарахування до страхового стажу періодів роботи з 22.01.1990 по 20.06.1993, з 16.06.1994 по 20.05.1995, та з 03.05.1996 по 04.10.1996, згідно записів трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 від 26.01.1990 року позивачу необхідно долучити довідки про встановлений та вироблений мінімум трудової участі, видані на підставі первинних документів та історичні довідки про реорганізацію господарства, згідно п. 3 Порядку, затвердженого постановою КМУ №637. Просить у задоволенні позову відмовити.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 262, ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч. 4 ст. 243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 ) є особою з інвалідністю ІІ групи з 01 липня 2024 року, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ № 893027.
ОСОБА_1 27 січня 2025 року звернувся з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності. До заяви було подано всі документи для призначення пенсії по інвалідності, а саме: паспорт громадянина України, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №893027 від 01.07.2024 року, трудову книжку серії НОМЕР_3 , військовий квиток, трудову книжку колгоспника серії НОМЕР_2 від 26.01.1990 року.
За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої ОСОБА_1 заяви, визначене Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, яким було прийнято рішення від 03 лютого 2025 року № 072150013676 про відмову в призначенні пенсії.
Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу, вказавши, що страховий стаж позивача становить 8 років 1 місяць 01 день. Додатково зазначено, що в результаті розгляду документів, роки 1 місяць 1 день.
Пенсійним органом у рішенні вказано, що за результатами розгляду документів, доданих
позивачем до заяви, до страхового стажу, згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 від 26.01.1990, не зараховано:
- період роботи з 22.01.1990 по 20.06.1993 в колгоспі «Дружба», так як відсутній документ про встановлений та вироблений мінімум трудової участі, а також довідка про реорганізацію;
- періоди роботи з 16.06.1994 по 20.05.1995, та з 03.05.1996 по 04.10.1996, так як, не вказано назву підприємства при прийняті на роботу, запис внесено з порушенням п. 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 № 58, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. № 110.
Вважаючи протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову в призначенні пенсії, ОСОБА_1 звернувся до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України № 1058-IV.
Закон України № 1058-IV розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та визначає, зокрема, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.
Згідно із частиною першою статті 9 Закону № 1058-ІV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія по інвалідності.
Відповідно до частини першої статті 30 Закону № 1058-ІV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.
Відповідно до абзацу 28 частини першої статті 32 Закону № 1058-ІV, особи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, мають право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 26 цього Закону.
Особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року (абзац перший частина перша статті 26 Закону№ 1058-ІV).
Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV, який набрав чинності з 01.01.2004, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом;
Страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Таке ж визначення містить і частина перша статті 24 Закону № 1058-IV, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з частиною другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до статті 1 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
За статтею 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Таким чином до 01.01.2004 стаж підтверджується документально, в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV.
Як вбачається з предмету спору дослідженню підлягає правомірність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 03 лютого 2025 року № 072150013676 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності за відсутності необхідного страхового стажу.
Так статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок № 637).
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Таким чином основним документом, який підтверджує наявний стаж роботи є трудова книжка, а інші документи приймаються до уваги виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Суд зауважує, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки, як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17 та від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 р. № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція).
Згідно з пунктом 1.1. цієї Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
До трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (підпункт 2.2 Інструкції).
Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (підпункт 2.3 Інструкції).
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (підпункт 2.4. Інструкції).
Як слідує з записів у трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_2 в якій зроблено записи щодо періодів його роботи: - з 22.01.1990 по 20.06.1993 року у колгоспі «Дружба»; - з 16.06.1994 по 20.05.1995 року у агрофірма «Авангард»; з 03.05.1996 по 04.10.1996 року у «ЗОРЯ».
Судом встановлено, що трудова книжка позивача містить усі необхідні записи та підтверджує роботу позивача у оскаржувані періоди, а також суд не встановив жодних виправлень, підчищень тощо у трудовій книжці позивача. Тобто позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться всі відповідні записи про спірні періоди роботи із відомостями, які відповідають вимогам законодавства.
Крім того необхідно зазначити, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина п`ята статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України).
Окрім того суд зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить.
Також суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства та не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.
Аналогічна правова позиція підтримана і Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина п`ята 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України).
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Згідно з вимогами частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.
За приписами пункту 2 частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.
Як вже було зазначено судом вище, інвалідність позивачу встановлена з 01 липня 2024 року, а із заявою про призначення пенсії він звернувся 27 січня 2025 року.
Разом з тим як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивач просить суд зобов`язати відповідача призначити пенсію з 01 липня 2024 року (з дня встановлення інвалідності,).
Суд погоджується з позивачем, що право на призначення пенсії у нього виникло саме з дня встановлення інвалідності.
У зазначеному випадку, задоволення позовних вимог щодо зобов`язання призначити позивачеві пенсію по інвалідності відповідно до Закону №1058-ІV є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.
Разом з тим визначаючись щодо органу, який має приймати рішення про призначення пенсії, суд зазначає, що Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанов правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1 та від 16.12.2020 №25-1), передбачає можливість застосування екстериторіального призначення та перерахунку пенсій.
Так згідно із пунктом 4.2 Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Відповідно до пункту 4.3 Порядку №22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.
Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Пунктом 4.10 Порядку №22-1 передбачено, що після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Відповідно до матеріалів справи заява позивача про призначення пенсії від 27 січня 2025 року була розглянута за екстериторіальним принципом Головним управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області і оспорюване рішення про відмову в призначенні пенсії по інвалідності прийнято саме вказаним територіальним органом Пенсійного фонду України.
З огляду на зазначене та положення Порядку №22-1, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання саме Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву про призначення пенсію по інвалідності урахуванням даних трудової книжки позивача.
При цьому суд вважає за необхідне, керуючись статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України, вийти за межі позовних вимог, оскільки це є необхідним для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить.
Так, згідно частини першої вказаної норми, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина з боку суб`єктів владних повноважень.
Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.
Отже вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому, вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.
Вказане підтверджується роз`ясненням поняття «виходу за межі позовних вимог», наведеним у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 «Про судове рішення».
Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. При цьому, суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин. Аналогічна позиції, викладені в постанові Пленуму Верховного суду України №13 від 24.10.2008, постанові ВАСУ від 28.07.2015 справа № К/800/34016/14 відповідно до яких, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які не належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
Враховуючи вищенаведене, оскільки при розгляді заяви ОСОБА_1 від 27.01.2025 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не взято до уваги та не розглянуто записи трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 від 26.01.1990 року, суд зазначає, що вимоги позивача про зобов`язання зарахувати до загального трудового та страхового стажу періоди роботи позивача зазначені у трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_2 від 26.01.1990 року не підлягають задоволенню, оскільки на даній стадії вони є передчасними і призведуть до втручання в дискреційні повноваження відповідача.
Відтак, з метою захисту порушеного права позивача, суд вважає, що в даному випадку необхідно визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №072150013676 від 03.02.2025 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27 січня 2025 року про призначення пенсії по інвалідності з урахуванням даних трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 від 20.01.1990 року ОСОБА_1 та висновків, викладених у судовому рішенні.
Суд вважає, що саме такий спосіб захисту порушеного права позивача є належним та достатнім в даному випадку.
Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Питання розподілу судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 90, 139, 243, 246, 249 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, –

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, код ЄДРПОУ 20453063), Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, 76018, код ЄДРПОУ 20551088) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №072150013676 від 03.02.2025 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27 січня 2025 року про призначення пенсії по інвалідності з урахуванням даних трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 від 20.01.1990 року ОСОБА_1 та висновків, викладених у судовому рішенні.
4. В задоволенні решти частини позовних вимог – відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя	Д.В. Іванчулинець