Справа №461/7964/24 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2026 року   Галицький районний суд міста Львова 

у складі:  головуючої судді    Волоско І.Р.
секретар судового засідання   Старовецька С.І.
за участю  прокурора     Вовк М.І. 
представника позивача  Жолобович Ю.
представників відповідача ОСОБА_1 
ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за позовом Керівника Галицької окружної прокуратури міста Львова (адреса: 79005, м. Львів, вул. Богомольця, 9; ЄДРПОУ 02910031) в інтересах держави в особі Офісу охорони культурної спадщини Львівської міської ради (адреса: 79008, м. Львів, вул. Валова, 20; ЄДРПОУ 26256659), Міністерства культури України (адреса: 01601, м. Київ, вул. Івана Франка, 19; ЄДРПОУ 43220275), Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації (адреса: 79008, м. Львів, вул. Винниченка, 18; ЄДРПОУ 38557581), Державної інспекції архітектури та містобудування України (адреса: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26; ЄДРПОУ 44245840) до ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) про припинення речових прав та знесення самочинно збудованого нежитлового приміщення,
в с т а н о в и в:

Керівник Галицької окружної прокуратури міста Львова в інтересах держави в особі Офісу охорони культурної спадщини Львівської міської ради, Міністерства культури України, Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації, Державної інспекції архітектури та містобудування України звернувся до Галицького районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про припинення речових прав та знесення самочинно збудованого нежитлового приміщення.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, покликається на те, що за адресою: АДРЕСА_3 розташований житловий будинок, який є пам`яткою архітектури місцевого значення, занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та взятий під охорону Рішенням виконкому Львівської обласної ради народних депутатів №44 від 28.01.1986, а також, згідно з Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради «Про погодження меж історичного ареалу міста Львова» №924 від 22.10.2021, належить до пам`яток архітектури місцевого значення. Відповідно до паспорта об`єкта (пам`ятки) культурної спадщини будинок 3-х поверховий, віллового типу, замикає рядову забудову вул. Паркової з боку головного входу до пам?ятки садово-паркового мистецтва національного значення - Стрийського парку. Будинок в цілому житловий, загальною площею 509,8 кв. м.
Право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровано за ОСОБА_4 
08.07.2010 за №114 ОСОБА_4 укладено охоронний договір з Управлінням охорони історичного середовища Львівської міської ради на пам`ятку культурної спадщини житловий будинок площею 509,8 кв. м. на АДРЕСА_3 .
Відповідно до ухвали Львівської міської ради від 30.05.2013 №2428 3 ОСОБА_5 передано у власність земельну ділянку загальною площею 0,0571 га кадастровий номер 4610136600:07:003:0027 на АДРЕСА_3 . 
Ділянка знаходиться у власності ОСОБА_4 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). 
Позивач зазначає, що Міністерство культури та інформаційної політики України видало дозвіл ОСОБА_4 на проведення земляних робіт на території пам`ятки, охоронюваній археологічній території, в зонах охорони, в історичних ареалах населених місць, виключно з метою виконання протиаварійних та протизсувних заходів по запобіганню розвитку зсувних явищ, тоді як дозволів на нове будівництво чи реконструкцію спірного об`єкта відповідачі не отримували. Незважаючи на це, відповідачами здійснено будівництво об`єкта нерухомого майна , який у подальшому зареєстровано як складову частину нерухомого майна, а згодом було зареєстровано право власності на підставі договорів дарування.
Прокурор також зазначає, що компетентними органами неодноразово проводилися обстеження об`єкта, за результатами яких встановлено проведення будівельних робіт без необхідних дозвільних документів, а Міністерством культури та інформаційної політики України відповідачу видано припис про негайне припинення проведення будівельних робіт, який станом на час звернення до суду залишається невиконаним.
Таким чином, відповідачами на належній їм земельній ділянці виконано будівництво протизсувної споруди, яка фактично є трьохповерховою нежитловою будівлею, а також здійснено інші будівельні роботи без отримання передбачених законодавством дозволів органів охорони культурної спадщини та органів державного архітектурно-будівельного контролю, без погодженої проєктної документації та з порушенням вимог законодавства у сфері містобудування й охорони культурної спадщини.
Внаслідок проведення будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_3 за відсутності затверджених або погоджених з відповідним органом охорони культурної спадщини програм та проектів і передбачених законодавством дозволів, та реєстрації права власності на вищевказаний об`єкт порушуються норми Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Закону України «Про охорону культурної спадщини», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №318 від 13.03.2002.
У зв`язку з наведеним, просить суд позов задоволити, припинити володіння ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на складову частину об`єкта нерухомого майна: протизсувну споруду (нежитлову будівлю) літ.А-2 площею 730,6 кв м за адресою: АДРЕСА_3 , номер відомостей про речове право 51303769 та зобов`язати ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) знести за власний рахунок самочинно збудоване нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_3 , а саме складову частину об`єкта нерухомого майна: протизсувну споруду (нежитлову будівлю) під літ.А-2 площею 730,6 кв м.

Прокурор Вовк М.І. в судовому засіданні позов підтримала з підстав, наведених у ньому.
Представник позивача Офісу охорони культурної спадщини Львівської міської ради Жолобович Ю. в судовому засіданні позов підтримала. Зокрема, зазначила, що органи охорони культурної спадщини не погоджували ОСОБА_4 жодних проектів містобудівних, архітектурних перетворень, реалізація яких може позначитися на стані пам`ятки місцевого значення, її території та зон охорони, дозвіл на виконання будівельних робіт не надавався.
Представник позивача Міністерства культури України Тимкович І. надала до суду пояснення, в яких зазначає, що за результатами перевірки електронної бази даних документообігу Міністерства не виявлено погоджень програм та проектів містобудівних перетворень на вул. Парковій, 9, та на АДРЕСА_4 . Проводячи будівельні роботи в межах історичного ареалу міста Львова та в межах охоронної (буферної) зони об`єкта «Архітектурний ансамбль історичного центру Львова», включеного до Списку всесвітньої спадщини ЮНЕСКО, без погодження проєктної документації із Міністерством, відповідачем грубо порушено норми та приписи пам`яткоохоронного законодавства, а тому просила проводити розгляд справи без її участі та задоволити позов.
Представник позивача Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації Микитишин М.-М.Є. надала до суду пояснення, в яких зазначає, що Жодна із закріплених законодавством охоронних меж ОСОБА_3 не дотримана: будівництво підпірної стінки здійснено менш ніж за 20 метрів навколо периметра забудови до самої пам`ятки місцевого значення. Окрім того, органи охорони культурної спадщини не погоджували ОСОБА_4 жодних проектів містобудівних, архітектурних перетворень, реалізація яких може позначитися на стані пам`ятки місцевого значення, її території та зон охорони, дозвіл на виконання будівельних робіт не надавався. Враховуючи те, що будівництво протизсувної споруди здійснено в межах зони охорони пам`ятки, де заборонено здійснення будівництва чи розміщення будь-яких споруд, а також те, що будівельні роботи на об`єкті будівництва за адресою: АДРЕСА_3 здійснені самочинно (за відсутності документу, який відповідно до статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» надає право на виконання будівельних робіт) та на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, об`єкт самочинного будівництва підлягає знесенню за рахунок відповідачів. Відтак, просила позов задоволити та проводити розгляд справи без її участі.
Представник Державної інспекції архітектури та містобудування України не прибув в судове засідання, про час і місце розгляду справи був належного повідомлений.
Представники відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 – адвокати Коваленко О.В.,Дехтяренко О.О. проти позову заперечили з підстав, викладених у відзиві. Зокрема, вказують на те, що поряд із земельною ділянкою на АДРЕСА_3 із західної сторони межує паркова зона - пагорб Стрийського парку та існує постійна небезпека виникнення зсуву грунту на схилі від будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_4 до житлового будинку, який знаходиться нижче по рельєфу за адресою: АДРЕСА_3 . Зазначає, що відповідачі, як власники пам`ятки культурної спадщини, були зобов`язані вживати заходів щодо її збереження та недопущення руйнування, у зв`язку з чим, після проведення відповідних експертних досліджень, отримали дозвіл Міністерства культури та інформаційної політики України на проведення земляних робіт для виконання протиаварійних та протизсувних заходів, після чого здійснили будівництво протизсувної споруди. Звертає увагу на те, що виконані роботи є земляними роботами та заходами інженерного захисту території, а не новим будівництвом, у зв`язку з чим не потребували отримання містобудівних умов та обмежень, дозвільних документів на виконання будівельних робіт та прийняття об`єкта в експлуатацію. Крім того, вказує на те, що проєктна документація на протизсувну споруду отримала позитивний експертний висновок, а проведеними експертними дослідженнями підтверджено, що споруда виконує протизсувну функцію та забезпечує стійкість схилу і безпеку житлового будинку. Також зазначає, що право власності на спірний об`єкт зареєстровано відповідно до вимог законодавства. З огляду на викладене, вважає, що підстави для визнання спірної споруди самочинним будівництвом, припинення речових прав та її знесення відсутні, а тому просить у задоволенні позову відмовити.
Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що за адресою: АДРЕСА_3 розташований житловий будинок, який є пам`яткою архітектури місцевого значення та занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України відповідно до наказу Міністерства культури та інформаційної політики України «Про занесення об`єктів культурної спадщини до державного реєстру нерухомих пам`яток України» №14 від 18.01.2021.
Даний будинок взятий під охорону Рішенням виконкому Львівської обласної ради народних депутатів №44 від 28.01.1986. 
Крім цього, зазначена будівля розташована в межах історичного ареалу міста Львова, згідно з Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради «Про погодження меж історичного ареалу міста Львова» №924 від 22.10.2021, належить до пам`яток архітектури місцевого значення.
Відповідно до паспорта об`єкта (пам`ятки) культурної спадщини будинок 3-х поверховий, віллового типу, замикає рядову забудову АДРЕСА_3 з боку головного входу до пам?ятки садово-паркового мистецтва національного значення - Стрийського парку. 
Будинок в цілому житловий, загальною площею 509,8 кв. м.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_3 , 11.10.2010, виданого Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради згідно з наказом № 1780 Ж-Г від 11.10.2010. 
Як вбачається із вказаного свідоцтва, ОСОБА_4 належав на праві приватної власності житловий будинок на АДРЕСА_3 , загальною площею 509, 8 кв.м. Окрім вказаного, у свідоцтві зазначено, що «характеристика будинку та його обладнання наведені в технічному паспорті, який є складовою частиною цього свідоцтва». 
Як вбачається із характеристики будинку, допоміжних будівель та споруд, яка є складовою технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_3 , виготовленого ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 12.05.2010 (повторно виготовлений 03.08.2012), до таких на момент виготовлення свідоцтва про право власності на житловий будинок серія та номер: Г-03692 від 11.10.2010 належали: А-2 – житловий будинок Пд – підвал б – балкон б’ – балкон N1 – хвіртка N2 – огорожа.
Також, 08.07.2010 за №114 ОСОБА_4 укладено охоронний договір з Управлінням охорони історичного середовища Львівської міської ради на пам`ятку культурної спадщини: житловий будинок площею 509,8 кв. м. на АДРЕСА_3 .
Відповідно до п. 5.3. охоронного договору користувач зобов`язується утримувати територію пам`ятки упорядженою, не допускати використання цієї території для нового будівництва та задоволення інших господарських потреб, що можуть зашкодити пам?ятці. Не робити будь-яких прибудов до пам?ятки, не переробляти її як ззовні, так і всередині, а також не вести будь-яких земляних робіт на території пам?ятки без спеціального письмового дозволу органу охорони.
Відповідно до п. 10 охоронного договору користувач зобов`язується негайно повідомляти орган охорони про будь-яке руйнування, пошкодження, аварію чи іншу обставину, що заподіяла шкоду пам?ятці (її частині), і своєчасно вживати заходів для приведення пам?ятки (її частини) в належний стан.
Пунктом 12 охоронного договору передбачено проводити реставраційні, ремонтні та інші роботи відповідно до науково-проектної документації, затвердженої в установленому порядку, за письмовим дозволом органу охорони. Копії матеріалів про проведення обміру та дослідження пам?ятки, а також науково-проектну документацію безоплатно передавати органу охорони в 10-денний термін після її затвердження.
Отже, протизсувної споруди (нежитлової будівлі) під літ. «А-2» площею 730,6 кв.м., на момент оформлення права власності на житловий будинок на АДРЕСА_3 та укладення охоронного договору, не існувало і така не була внесена до технічного паспорту та правовстановлюючих документів.
Відповідно до ухвали Львівської міської ради від 30.05.2013 №2428 ОСОБА_6 передано у власність земельну ділянку загальною площею 0,0571 га кадастровий номер 4610136600:07:003:0027 на АДРЕСА_3 . Ділянка знаходиться у власності ОСОБА_4 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Речове право зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 25.07.2013.

Інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю у м. Львові виявлено, що на АДРЕСА_3 ведуться самочинні будівельні роботи без дозвільних документів на реконструкцію та капітальний ремонт.
Так, листом Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю у м. Львові від 26.09.2024 № 4-0006-52548 управління державного контролю за використанням та охороною земель повідомлено, що «в межах проведення моніторингу стану містобудівної діяльності на території міста Львова виявлено об`єкт самочинного будівництва за адресою: АДРЕСА_3 . Як вбачається з відомостей Реєстру будівельної діяльності, щодо даного об`єкту жодні дозвільні документи не видавались. Згідно з переліком пам`яток архітектури та містобудування м. Львова, будинок АДРЕСА_3 є пам`яткою архітектури місцевого значення, охоронний № 5098-Лв».
Також, Інспекцією встановлено, що самочинні будівельні роботи проводяться фізичною особою ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платникаподатків: НОМЕР_1 ), ймовірно, із захопленням земельної ділянки Львівської міської територіальної громади, яка розташована на території природо заповідного фонду Стрийського парку у м. Львові.
На підставі вказаного листа Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю у м. Львові, управлінням державного контролю за використанням та охороною земель видано наказ від 26.09.2024 № 111, яким створено комісію для проведення обстеження земельної ділянки комунальної власності на АДРЕСА_3 . 
За результатами обстеження земельної ділянки встановлено, що ОСОБА_3 самовільно зайняв та фактично використовує земельну ділянку № НОМЕР_4 (на план-схемі) площею 0,0114 га, що є складовою частиною земельної ділянки площею 51,3865га з кадастровим номером 4610136600:07:002:0008 на АДРЕСА_3 шляхом будівництва частини підпірної стіни, частини нежитлової споруди, гаража, а також встановленням кованої огорожі на бетонному фундаменті за відсутності відповідного рішення Львівської міської ради про надання її в користування (оренду, сервітут, суперфіцій) та за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки.
Таким чином, доступ до земельної ділянки комунальної власності, яка відповідно до п.п.г. п.1 ст.150 Земельного кодексу України відноситься до особливо цінних земель, обмежено, шляхом встановлення самовільно збудованої споруди та огорожі. 
Також під час обстеження встановлено, що ОСОБА_3 самовільно зайняв та фактично використовує земельну ділянку комунальної власності № НОМЕР_5 (на план-схемі) площею 0,0004га,шляхом розміщення гаража (літ. “Б”), а також земельну ділянку комунальної власності № НОМЕР_6 площею 0,0010га, шляхом розміщенням металевих воріт з хвірткою за відсутності відповідного рішення Львівської міської ради про надання їх в користування (оренду, сервітут, суперфіцій) та за відсутності вчиненого правочину щодо таких земельних ділянок. Галицькою районною адміністрацією не надавався дозвіл на встановлення даної огорожі
Встановлено, що поряд із земельною ділянкою по АДРЕСА_3 із західної сторони межує паркова зона - пагорб Стрийського парку. Протягом усього часу існувала постійна небезпека виникнення зсуву ґрунту на будинок із пагорба Стрийського парку. 
05.11.2019 та 14.08.2020 судове експертно - розрахункове бюро ТзОВ «СЕРБ» провело будівельно-технічне дослідження по визначенню технічного стану цегляної підпірної стінки, яка розташована на земельній ділянці кадастровий номер: 4610136600:07:003:0027 за адресою: АДРЕСА_3 та визначення наявності зсуву грунту на схилі від будинку розташованому за адресою: АДРЕСА_4 . 
За результатами даних будівельно-технічних досліджень складено висновки №22/19 та №32/20 де зазначено, що цегляна підпірна стінка перебуває у напівзруйнованому стані, знаходиться в категорії «3», тобто технічний стан конструкції не придатний до нормальної експлуатації щодо несучої здатності або нормальної реалізації захисних функцій та потребує підсилення або заміни.
Крім цього, 07.08.2020 ПАТ «Геотехнічний Інститут» складено інформаційну довідку про інженерно-геологічні умови земельної ділянки на АДРЕСА_3 . При обстеженні тильної сторони вищевказаного будинку зафіксовано, що «нижня частина схилу за Парковою, 9 підсилена реконструйованою підпірною стінкою висотою приблизно 4 - 5 м, над якою знаходиться відкрита частина рельєфу; з метою запобігання змиву грунтів і початку їх зсування на верху підпірної стінка споруджено тимчасову підпірну дерев?яну конструкцію висотою 0,8 - 1,0 м.». А тому, рекомендовано розробити проект заходів та засобів для запобіганню розвитку зсувних явищ, що вимагає проведення інженерних вишукувань, які складаються з інженерно-геодезичних та інженерно-геологічних робіт, що дасть можливість провести розрахунок стійкості схилу.   
Проектною організацією ФОП " ОСОБА_7 " була розроблена робоча документація на проектування об?єкту "Будівництво протизсувної споруди по АДРЕСА_3 ".
Протизсувну споруду запроектовано y вигляді підпірної стінки з буронабивних паль діаметром 420 мм, підсилену просторовою монолітною залізобетонною дворівневою багатопрогоновою рамною конструкцією шириною фундаменту - 8,10 м 9,35 м і довжиною 25,10 м. Максимальна висота від підошви залізобетонної плити рами монолітні залізобетонні з прямокутними колонами та тавровими ригелями обперті жорстко на плиту фундаменту та на підпірну стінку з буронабивних паль.
Так, 26.08.2020 між ОСОБА_4 та Науково дослідним центром «Рятівна археологічна служба» Інституту археології НАН України укладено договір №13-20-АН на виконання пам?яткоохоронних робіт, де відповідно до п.1.1. виконавець бере на себе зобов`язання щодо проведення пам?яткоохоронних робіт (археологічного нагляду) під час ліквідації зсуву та будівництва підпірної стінки по АДРЕСА_3 .
22.09.2020 за №22-040/20з Міністерство культури та інформаційної політики України видало дозвіл ОСОБА_4 на проведення земляних робіт на території пам`ятки, охоронюваній археологічній території, в зонах охорони, в історичних ареалах населених місць з метою виконання протиаварійних та протизсувних заходів по запобіганню розвитку зсувних явищ.
Проте, даний дозвіл надавався на проведення земляних робіт з метою виконання протиаварійних та протизсувних заходів по запобіганню розвитку зсувних явищ по АДРЕСА_3 до 31.12.2020, а не для здійснення будівництва.
Жодних інших дозвільних документів на будівництво Державною інспекцією архітектури та містобудування України, Львівською міською радою не надавались.
В подальшому на адресу Міністерства культури та інформаційної політики України надійшло звернення власниці земельної ділянки ОСОБА_4 від 12.09.2022 з проханням надати дозвіл на закриття (зашклення) приміщень протизсувної споруди. В даному зверненні зазначено, що конструкція проектованої протизсувної споруди включає в себе новоутворені приміщення. На даний момент проект реконструкції перебуває на завершальній стадії спорудження (проте дозвіл Міністерства надавався до 31.12.2020, а дозволи на реконструкцію чи нове будівництво відсутні) та зазначила, що протизсувна споруда знаходиться у безпосередній близькості до пам`ятки архітектури місцевого значення.
Проте, Міністерством відповідний дозвіл про закриття приміщень не надавався.
07.02.2024 Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради провело обстеження за адресою: АДРЕСА_3 . У акті візуального обстеження зазначено: внесені зміни в елементи фасадів будинку, які впливають на його зовнішне сприйняття; самовільно влаштована глуха мурована огорожа зі сторони АДРЕСА_3 ; самовільно розпочате нове будівництво триповерхової будівлі на прибудинковій території будинку на АДРЕСА_3 . Зафіксовано порушення ст.14-1 Закону України "Про охорону культурної спадщини", а саме проведено будівельні роботи в межах території пам?ятки без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.
11.04.2023 та 07.02.2024 Департаментом архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації проведено обстеження за адресою: АДРЕСА_3 та складено акти візуальних обстежень. В результаті обстеження встановлено, що на земельній ділянці за вищевказаною адресою облаштовано будівельний майданчик, на огорожі будівельного майданчика відсутній паспорт об?єкта з інформацією про замовника будівництва, генерального підрядника та відсутня інформація про дозвіл ДІАМ на виконання будівельних робіт. На зазначеній земельній ділянці зафіксовано змонтований бетонний каркас та бетонне перекриття (бетонні площадки) на рівні першого та частини другого поверхів пам?ятки «Житловий будинок» на АДРЕСА_3 . Впритул до пам?ятки « Вілла « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на АДРЕСА_4 зі сторони АДРЕСА_3 облаштовані скляні конструкції (приміщення) на рівні цокольного та частини першого поверхів пам?ятки.
Власником земельної ділянки з кадастровим номером 4610136600:07:003:0027 ОСОБА_4 на АДРЕСА_3 виконуються будівельні роботи на земельній ділянці площею 0,0571 га в межах історичного ареалу м. Львова та на території буферної зони об?єкта «Архітектурний ансамбль історичного центра Львова» включеного до Списку всесвітньої спадщини ЮНЕСКО без отриманого погодження і дозволу центрального органу охорони культурної спадщини - Міністерства культури та інформаційної політики України, що є порушенням п. 14 ч.2 ст. 5 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та відсутністю дозволу на початок робіт Державної інспекції архітектури та містобудування України.
Міністерством культури та інформаційної політики України складено та надіслано припис ОСОБА_4 від 12.05.2023 № 2/56/23 про припинення проведення робіт на об?єкті будівництва на АДРЕСА_3 . 
У приписі зазначено негайно припинити проведені роботи на об`єкті будівництва по АДРЕСА_3 , вжити заходів із приведення діяльності у відповідність до вимог законодавства у сфері охорони культурної спадщини та надати пояснення по суті виявлених порушень, письмово повідомити Міністерство. На даний час припис є чинним.
Разом з тим, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 04.04.2023 зареєстровано право власності за ОСОБА_4 на складову частину об`єкта нерухомого майна протизсувну споруду (нежитлову будівлю) літ. А-2 пл. 730,6 кв м на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: Г-03692, виданого 11.10.2010, видавник: Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради; повідомлення про результати огляду об`єкта нерухомого майна, серія та номер: б/н, видавник: ТзОВ "Компанія "Земельно-кадастровий проектно-будівничий центр"; технічний паспорт, серія та номер: TI01:9205-5071-8609-9574, виданий 05.04.2023, видавник: ЄДЕССБ, Витяг з Реєстру будівельної діяльності ЄДЕССБ, серія та номер: PD01:1014-5701-7890-5508, виданий 09.06.2022, видавник: ЄДЕССБ.
Відповідно до витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, який видано 04.04.2023 ТзОВ «Компанією «Земельно-кадастровий проектно-будівничий центр» об`єктом технічної інвентаризації є підпірна будівля під літерою А-2, де вказано рік завершення будівництва 1922, загальною площею 730,6 кв.м., висотою 7,1 м, 3 поверхи, з трьома приміщеннями.
Після чого 09.08.2023 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено право власності на закінчений будівництвом об`єкт житловий будинок загальною площею 699,3 кв м, а також на складові частини об`єкта нерухомого майна протизсувну споруду (нежитлову будівлю) літ. А-2 пл. 730,6 кв м та гараж літ. "Б" пл. 53,5 кв м на підставі договору дарування, серія та номер: 683, виданий 09.08.2023, видавник: Лозинська Оксана Михайлівна приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу за ОСОБА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2717270746060.
Також 09.08.2023 зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер: 4610136600:07:003:0027 за адресою: АДРЕСА_3 , за ОСОБА_3 на підставі договору дарування, серія та номер: 684, виданий 09.08.2023, видавник: Лозинська Оксана Михайлівна приватний нотаріус Львівського міського нотаріального (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 126625146101, номер відомостей про речове право: 51303862).
Таким чином, внаслідок проведення будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_3 за відсутності затверджених або погоджених з відповідним органом охорони культурної спадщини програм та проектів і передбачених законодавством дозволів, та реєстрації права власності на вищевказаний об`єкт порушуються норми Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Закону України «Про охорону культурної спадщини», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №318 від 13.03.2002.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 54 Конституції України культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам?яток та інших об?єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які знаходяться за її межами.
Охорона об?єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.
На виконання Указу Президента України №603 від 02.07.1997 «Про збереження історичної забудови в центральній частині м. Львова», Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №266 від 15.11.1997 «Про комплексну програму збереження історичної забудови м. Львова», якою уповноважено Львівську обласну державну адміністрацію та виконавчий комітет Львівської міської ради реалізовувати вказану програму, у зв`язку з чим до Організації Об`єднаних Націй з питань освіти, науки і культури (далі – ЮНЕСКО) подано матеріали для внесення історичного центру міста Львова до Списку всесвітньої спадщини.
26.07.2001 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №878 «Про затвердження Списку історичних населених місць України», відповідно до якої включено місто Львів.
Рішеннями виконавчого комітету Львівської міської ради №1311 від 09.12.2004 та №924 від 22.10.2021 визначено межі історичного ареалу міста Львова та зони регулювання забудови. 
Наказом Міністерства культури та інформаційної політики України №35 від 22.01.2024, затверджено науково-проектну документацію «Історико архітектурний опорний план м. Львова, який визначає межі і режими використання території історичного ареалу міста Львова.
Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об?єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулюються Законом України «Про охорону культурної спадщини» (далі - Закон).
Відповідно до ст. 1 Закону охорона культурної спадщини - система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об?єктів культурної спадщини.
Історичний ареал населеного місця – це частина населеного місця, що зберегла об`єкти культурної спадщини і пов`язані з ними розпланування та форму забудови, які походять з попередніх періодів розвитку, типові для певних культур або періодів розвитку.
Відповідно до п.14 ч.2 ст.5 Закону до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, належить: погодження програм та проектів містобудівних, архітектурних та ландшафтних перетворень, меліоративних, шляхових, земляних робіт на пам`ятках національного значення, їх територіях, в історико-культурних заповідниках, на історико-культурних заповідних територіях, у зонах охорони, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць, а також програм і проектів, реалізація яких може позначитися на об`єктах культурної спадщини.
Відповідно до ч.1 п.4,9,13,14,15 ст.6 Закону України «Про охорону культурної спадщини» до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції належить: затвердження науково-проектної документації з визначення меж і режимів використання пам`ятки місцевого значення та її зон охорони, технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж режимоутворюючих об`єктів культурної спадщини (у разі встановлення такою документацією меж території пам`ятки місцевого значення та її зон охорони); погодження відповідних програм та проектів містобудівних, архітектурних і ландшафтних перетворень, меліоративних, шляхових, земляних робіт, реалізація яких може позначитися на стані пам`яток місцевого значення, їх територій і зон охорони; надання дозволів на проведення робіт на пам`ятках місцевого значення (крім пам`яток археології); видання розпоряджень та приписів щодо охорони пам`яток місцевого значення, припинення робіт на пам`ятках, їхніх територіях та в зонах охорони, якщо ці роботи проводяться за відсутності затверджених або погоджених з відповідним органом охорони культурної спадщини програм та проектів, передбачених цим Законом дозволів або з відхиленням від них; надання відповідних дозволів на відновлення земляних робіт та інше.
Відповідно до ст.14-1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» територія пам`ятки - це територія, історично і топографічно пов`язана з розпланувально-просторовою еволюцією пам`ятки, для якої визначається спеціальний охоронний режим її використання з метою збереження цілісності пам`ятки.
Режим використання території пам`ятки встановлює обмеження діяльності у використанні відповідної території (земель). Будь-яка діяльність у межах території пам`ятки має здійснюватися з дотриманням режиму використання пам`ятки, у тому числі всіх обмежень у використанні земель, зокрема у сфері забудови.
До затвердження науково-проектної (науково-дослідної) документації з визначення меж та режимів використання території пам`ятки відповідно до частини першої цієї статті межа території пам`ятки встановлюється: для пам`яток архітектури - 20 метрів навколо периметра забудови. 
У межах встановленої відповідно до цієї частини території пам`ятки (крім територій пам`яток археології) забороняється:
проведення робіт з нового будівництва, а також будівельних робіт на існуючих об`єктах, якщо наслідком виконання таких робіт стане збільшення висотності такого об`єкта або збільшення більш як на 15 відсотків зовнішніх геометричних розмірів його фундаменту, або зменшення відстані від такого об`єкта до пам`ятки, що охороняється;
розміщення пов`язаних фундаментом із землею (ґрунтом) тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, нових елементів благоустрою (крім засобів зовнішньої реклами, що розміщені з дотриманням правил, затверджених у межах повноважень органами місцевого самоврядування, щодо типів (видів) рекламних засобів з урахуванням зонування території та/або місць їх розміщення згідно з текстовими та графічними матеріалами).
Земляні роботи на території пам`ятки проводяться виключно за умови проведення попередніх археологічних розвідок.
Будівництво підпірної стінки здійснено менш ніж за 20 метрів навколо периметра забудови до самої пам`ятки місцевого значення. Крім цього, вищевказана підпірна стінка є новим елементом благоустрою, пов`язаний фундаментом із землею, будівництво якої прямо суперечить ст.14-1 Закону України «Про охорону культурної спадщини».
Разом з тим, органи охорони культурної спадщини не погоджували ОСОБА_4 жодних проектів містобудівних, архітектурних перетворень, реалізація яких може позначитися на стані пам`ятки місцевого значення, її території та зон охорони, дозвіл на виконання будівельних робіт не надавався. Більше того, Міністерство культури та інформаційної політики України видало припис 12.05.2023 з вимогою негайно припинити проведення робіт на об?єкті будівництва по АДРЕСА_3 , які виконуються в межах історичного ареалу міста Львова (рішення Львівської міської ради від 09 грудня 2005 року № 1311) й у межах охоронної (буферної) зони об?єкта «Архітектурний ансамбль історичного центру Львова», включеного до Списку всесвітньої спадщини ЮНЕСКО, з порушенням вимог статті 32 Закону, за відсутності погодженої з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, відповідної проектної документації та вжити заходів із приведення діяльності у відповідність до вимог законодавства у сфері охорони культурної спадщини.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 24 Закону власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору.
Використання пам`ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання, встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує якнайменших змін і доповнень пам`ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо.
Також в ст.29 Закону вказано, що на фізичну або юридичну особу, діяльність якої негативно позначається на стані пам`ятки (створює загрозу знищення, руйнування, пошкодження, спотворення пам`ятки), покладається обов`язок вжити заходів, погоджених з відповідним органом охорони культурної спадщини, для запобігання такій загрозі та підтримання пам`ятки в належному стані за власні кошти.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 32 Закону встановлено, що межі та режими використання зон охорони визначаються науково-проектною документацією, що складається за результатами проведених досліджень.
Рішення про затвердження науково-проектної документації з визначення меж і режимів використання зони охорони приймається:
центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, - щодо зон охорони пам`яток національного значення, історико-культурних заповідників державного значення, історико-культурних заповідних територій;
органом охорони культурної спадщини Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями - щодо пам`яток місцевого значення; історико-культурних заповідників місцевого значення.
Режим використання зон охорони встановлює обмеження діяльності у використанні відповідної території (земель).
Порядок визначення меж і режимів використання зон охорони, затвердження науково-проектної документації та внесення змін до неї встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Зміна визначених меж і режимів використання зон охорони здійснюється відповідно до цієї статті.
В межах зон охорони забороняється проведення:  робіт з нового будівництва на відстані, меншій за суму подвійної висоти пам`ятки, що охороняється, та висоти запланованої новобудови;  будівельних робіт на існуючих об`єктах, якщо наслідком виконання таких робіт стане збільшення висотності такого об`єкта або збільшення більш як на 15 відсотків зовнішніх геометричних розмірів його фундаменту (крім територій пам`яток археології), або зменшення відстані від такого об`єкта до пам`ятки, що охороняється, понад граничний рівень, який визначається як подвійна сума висоти пам`ятки та висоти такого об`єкта.
Для цілей цієї частини не вважається порушенням режиму використання території в межах зони охорони, навіть якщо це призведе до зменшення відстані від будівлі або споруди до пам`ятки, що охороняється, виконання відповідно до законодавства робіт з:  облаштування засобів безперешкодного доступу до будівель та споруд для забезпечення доступності і безпеки об`єктів для осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення;  термомодернізації будівель та споруд.
Закон містить винятки з цього правила, однак будівництво протизсувної споруди (підпірної стінки) до них не входить.
Так, ч. ч. 3, 4 ст. 37-2 Закону України «Про охорону культурної спадщини» визначено, що проведенню містобудівних, архітектурних та ландшафтних перетворень, меліоративних, шляхових, земляних робіт на об`єкті всесвітньої спадщини, його території, в буферній зоні передує інформування Комітету всесвітньої спадщини ЮНЕСКО.
Рекомендації цього Комітету щодо проєктів містобудівних, архітектурних та ландшафтних перетворень, меліоративних, шляхових, земляних робіт на об`єкті всесвітньої спадщини, його території, у буферній зоні є обов`язковими для виконання при проведенні таких робіт.
Рішеннями сесій Комітету, починаючи з 2003 року та до сьогодні, ЮНЕСКО зобов`язує державу – учасницю Конвенції інформувати про заплановані містобудівні та інші проекти на території та в буферній зоні об`єкта світової спадщини, щоб Комітет міг вивчити стан його збереження.
Згідно ч.3 ст.47 Закону, юридичні і фізичні особи, які завдали шкоди пам`яткам, їхнім територіям (у тому числі незаконним будівництвом), зобов`язані відновити пам`ятки та їхні території, а якщо відновлення неможливе - відшкодувати шкоду відповідно до закону.
Пунктом 7 Порядку визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №318 від 13.03.2002 (надалі по тексту Порядок) визначено, що збереження традиційного характеру середовища історичних ареалів, охорона і раціональне використання розташованих в їх межах нерухомих об`єктів культурної спадщини, збереження її містоформуючої ролі є пріоритетним напрямом містобудівної діяльності в межах історичних ареалів.
Відповідно до п. 10 Порядку, історичний ареал є спеціально виділеною у населеному місці територією історико-культурного значення із затвердженими межами, яка повинна фіксуватися в усіх землевпорядних і містобудівних документах та розглядатися як специфічний об`єкт містобудівного проектування.
Згідно з п. 14 Порядку, в охоронних зонах здійснюється реставрація та реабілітація пам`яток, забезпечується охорона традиційного характеру середовища, усунення споруд і насаджень, які порушують традиційний характер середовища, відтворення втрачених цінних об`єктів. Нове будівництво можливе тільки у виняткових випадках за проектами, погодженими в порядку, визначеному законодавством.
Отже, прокуратурою встановлено, що будівництво протизсувної споруди здійснено із порушенням Закону України «Про охорону культурної спадщини», що підтверджується актами візуальних обстежень здійсненими органами охорони культурної спадщини Управлінням охорони історичного середовища Львівської міської ради та Департаментом архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації. 
З огляду на те, що спірну прибудову (протизсувну споруду) здійснено в межах зони охорони пам`ятки, де заборонено здійснення будівництва чи розміщення будь-яких споруд, враховуючи, те, що будівельні роботи на об`єкті будівництва за адресою: АДРЕСА_3 здійснені самочинно, за відсутності документу, який відповідно до статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» надає право на виконання будівельних робіт та на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, самочинна прибудова до будівлі - пам`ятки архітектури місцевого значення за вказаною адресою підлягає знесенню за рахунок відповідачів.
Відтак, самочинне будівництво підпірної стінки в межах історичного ареалу за адресою: АДРЕСА_3 здійснено всупереч положень ст.14-1, ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини», Порядку визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №318 від 13.03.2002.
Відповідно до імперативних вимог п. 17 ч. 2 ст. 5 Закону України «Про охорону культурної спадщини» будівельні та будь-які інші роботи в межах історичного ареалу населеного пункту не можуть здійснюватися без отримання дозволу від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, розглянувши у касаційному порядку адміністративну справу № 640/8728/21 за позовом ТОВ «Рибалко-Компані» та ТОВ «ПБФ ГРУП» до Міністерства культури та інформаційної політики України про визнання протиправними та скасування приписів.
Приймаючи рішення у вищевказаній справі про задоволення касаційної скарги Міністерства культури та інформаційної політики України, та скасування рішення Окружного адміністративного суду м. Києва і постанови Шостого апеляційного адміністративного суду, Верховний Суд звернув увагу на те, що згідно з положеннями ч. 4 ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» на охоронюваних археологічних територіях у межах зон охорони пам`яток, історичних ареалів населених місць, занесених до Списку історичних населених місць України, забороняються містобудівні, архітектурні чи ландшафтні перетворення, будівельні, меліоративні, шляхові, земляні роботи без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.
Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про те, що межі історичного ареалу міста не були затверджені у порядку, передбаченому ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини», однак це не означає, що цей ареал не існує взагалі і на цю територію не поширюються вимоги законодавства щодо охорони історико-культурної спадщини та встановлені містобудівною документацією планувальні обмеження.
Окрім того, Постановою КМУ 21.02.2018 № 92 внесено зміни до Постанови КМУ від 13.03.2002 № 318 «Про затвердження Порядку визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць» якою п. 8 було викладено в такій редакції: «у разі незатвердження історико - архітектурного опорного плану населеного місця, що внесене до Списку історичних населених місць України, проектна документація на нове будівництво, реконструкцію та капітальний ремонт у межах історичного ареалу розробляється з урахуванням вимог історико-містобудівного обґрунтування, порядок розроблення якого визначається наказом Мінкультури та Мінрегіону».
Також, Верховний Суд у постанові від 11.07.2022 у справі №1.380.2019.006107 за позовом ТОВ «Будівельна компанія «Глобус Груп» до Міністерства культури України, Міністерства культури та інформаційної політики України, задовольняючи касаційну скаргу Міністерства і скасовуючи рішення Львівського окружного адміністративного суду та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду, зазначив, що оскільки судами у цій справі було встановлено проведення робіт з будівництва на території історичного ареалу міста Львова, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.12.2005 № 1311, за відсутності погодженої у встановленому порядку проектної документації та без відповідного дозволу центрального органу виконавчої влади, що формує та реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, то такі дії містять ознаки порушень ч. 3 ст. 6-1, ч. 3 ст. 32 та ч. 1 ст. 35 Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Окрім цього, Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлені правові та організаційні основи містобудівної діяльності, спрямовані на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.
Частиною 2 ст. 4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що суб`єктами містобудування є органи виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи.
Відповідно до частин 1, 3 ст. 6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється, зокрема органами місцевого самоврядування.
До органів державного архітектурно-будівельного контролю належать виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад.
Частиною 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (надалі по тексту Закон №3038-VI від 17.02.2011) передбачено, що замовник має право виконувати будівельні роботи після видачі органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт.
Частиною 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію забороняється.
Статтею 2 Закону України «Про основи містобудування» визначено, що головними напрямами містобудівної діяльності є: збереження пам`яток культурної спадщини; розвиток національних і культурних традицій в архітектурі і містобудуванні, забезпечення високих архітектурно-планувальних, функціональних і конструктивних якостей об`єктів містобудування, формування і реконструкція містобудівних ансамблів, кварталів, районів і ландшафтних комплексів, зон відпочинку та природних лікувальних ресурсів.
Відповідно до ст.5 Закону України «Про основи містобудування» при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені:
- розробка проектів конкретних об`єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням норм і правил;
- розміщення і будівництво об`єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об`єктів;
- раціональне використання земель та територій для містобудівних потреб, підвищення ефективності забудови та іншого використання земельних ділянок;
- раціональне використання земель та територій для містобудівних потреб, підвищення ефективності забудови та іншого використання земельних ділянок;
- охорона культурної спадщини, збереження традиційного характеру середовища населених пунктів;
- урахування державних та громадських інтересів при плануванні та забудові територій;
- урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва.
Статтею 7 Закону України «Про основи містобудування» визначено, що державне регулювання у сфері містобудування здійснюється, зокрема органами місцевого самоврядування.
Згідно ст. 8 Закону України «Про основи містобудування» державне регулювання у сфері містобудування полягає в:
- контролі за дотриманням законодавства у сфері містобудування, норм, вимог вихідних даних, затвердженої містобудівної документації та проектів конкретних об`єктів, раціональним використанням територіальних і матеріальних ресурсів при проектуванні та будівництві;
- контролі за дотриманням вимог щодо охорони культурної спадщини та збереженням традиційного характеру середовища населених пунктів.
Відповідно до ст. ст. 12, 14 Закону України «Про основи містобудування» місцеві ради вирішують інші питання у сфері містобудування відповідно до закону, а також можуть делегувати вирішення питань, що належать до їх компетенції, своїм виконавчим органам.
До компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування належать:
- встановлення в межах своїх повноважень на відповідній території режиму використання та забудови земель, на яких передбачена перспективна містобудівна діяльність;
- надання відповідно до закону містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок;
- надання (отримання, реєстрація), відмова у видачі чи анулювання (скасування) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю у випадках та відповідно до вимог, встановлених законом;
- організація охорони культурної спадщини.
Пунктами 6, 7 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що управління у сфері містобудівної діяльності та архітектурно-будівельного контролю здійснюється шляхом:
- контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування, проектної документації;
- надання (отримання, реєстрації), відмови у видачі чи анулювання (скасування) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів виконавчими органами з питань державного архітектурно-будівельного контролю міських рад населених пунктів.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
У пункті 4 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.
Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень.
Під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України № 3038-VI дозвільний документ (статті 35 - 37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об`єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі.
Під проектом слід розуміти залежно від категорії об`єкта будівництва відповідний склад документації, визначеної статтями 1, 7 та 8 Закону України № 687-XIV, отриманої відповідно до статей 29, 31 Закону № 3038-VI, а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до статей 27, 30 зазначеного Закону.
У постанові Верховного Суду України від 19.04.2017 (справа № 6-129цс17) зазначено, що: «у положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в частині першій статті 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо цей об`єкт: 
1) збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 
2) збудований без належного дозволу чи належно затвердженого проекту;
3) збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил».
Відповідно до ч.2 ст. 29 Закону, фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.
Відповідно до ч.3 ст. 29 Закону, перелік об`єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 21.12.2022 у справі № 263/18985/19, зокрема, зазначив, що за обставин, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстровано за певною особою без дотримання визначеного статтею 376 ЦК України порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна.
Отже, належними вимогами, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно.
Оскільки положення статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею, реєстрація права власності на самочинно побудоване нерухоме майно за особою - власником земельної ділянки у будь-який інший спосіб, окрім визначеного цією статтею (тобто на підставі судового рішення про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за власником земельної ділянки), також не змінює правовий режим самочинного будівництва. За вказаних обставин особа - власник земельної ділянки не набуває право власності на самочинно побудоване нерухоме майно ( п. 112, 113, 125 цієї постанови).
Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.08.2024 у справі № 638/4670/22 у пунктах 109, 110, 111, 137, 138 суд зазначив, що формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Тож, як неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила таке будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правового режиму такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті (пункти 6.31-6.33 постанови від 07.04.2020 у справі №916/2791/13; пункти 53-56 постанови від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц; пункт 46 постанови від 20.07.2022 у справі № 923/196/20).
Тобто, відповідно до приписів частин третьої та п`ятої статті 376 ЦК України як особа, що здійснила самочинне будівництво, так і власник земельної ділянки, на якій здійснили самочинне будівництво, можуть набути самочинно збудоване майно у власність. Однак для цього їм необхідно дотримуватись чіткого алгоритму дій, передбаченого в зазначеній статті.
Якщо нерухоме майно є самочинним будівництвом, реєстрація права власності на самочинно побудоване нерухоме майно у будь-який інший спосіб, окрім визначеного статтею 376 ЦК України (тобто на підставі судового рішення про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за особою, яка його побудувала, або за власником земельної ділянки), є такою, що не відповідає вимогам цієї статті. Можливість настання інших правових наслідків, ніж передбачені статтею 376 ЦК України, як у випадку самочинного будівництва, здійсненого власником земельної ділянки, так і у випадку самочинного будівництва, здійсненого іншою особою на чужій земельній ділянці, виключається.
Якщо право власності на об`єкт самочинного будівництва зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав), у разі задоволення позовної вимоги про знесення об`єкта самочинного будівництва суд у мотивувальній частині рішення повинен надати належну оцінку законності такої державної реєстрації.
Якщо суд дійде висновку про незаконність державної реєстрації права власності на об`єкт самочинного будівництва, таке судове рішення є підставою для закриття розділу Державного реєстру прав та реєстраційної справи з огляду на положення пункту 5 частини першої статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються в разі набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовується рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ).
Відповідно до інформації Міністерства культури та інформаційної політики України від 09.02.2024 за результатами перевірки електронної бази даних документообігу МКІП звернень щодо погодження містобудівного перетворення об`єкта по АДРЕСА_3 не виявлено.
Крім цього, 15.02.2024 ДІАМ повідомила, що інформація та документи дозвільного характеру щодо об?єкта будівництва, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , не виявлено. 
Тобто, відповідач не зверталась до ДІАМ для надання дозволу на будівництво протизсувної споруди біля пам`ятки місцевого значення.
Так, на офіційному веб - сайті Львівської міської ради відсутні містобудівні умови та обмеження на нове будівництво або реконструкцію об`єкту за адресою: м.Львів, вул.Паркова, 9.
Будівництво проводилось на підставі робочої документації на проектування об`єкту «Будівництво протизсувної споруди по АДРЕСА_3 » розробленої ФОП « ОСОБА_7 » та на підставі дозволу Міністерства культури та інформаційної політики на проведення земляних робіт на території пам?ятки, охоронюваній археологічній території, в зонах охорони, в історичних ареалах населених місць № 22-040/20з від 22.09.2020.
Відповідно до Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 06.11.2017 № 289 «Про затвердження Переліку об`єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються» у п. 7 закріплено, що не потребують видачі містобудівних умов та обмежень реконструкція водозахисних дамб, каналів, берегоукріплення (за винятком водойм - джерел господарсько-питного водопостачання) з облаштуванням елементами благоустрою (переїзди, експлуатаційні дороги) та гідротехнічних споруд на дамбах і каналах (водовипуски, шлюзи-регулятори, трубопереїзди тощо).
Вищевказане зазначено у витязі з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про проектні документації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 23.08.2022.
Протизсувна споруда (нежитлова будівля) за адресою: АДРЕСА_3 є фактично новим будівництвом, на яку зареєстроване право приватної власності, не відноситься до водозахисних дамб, каналів, берегоукріплення (за винятком водойм - джерел господарсько-питного водопостачання) з облаштуванням елементами благоустрою (переїзди, експлуатаційні дороги) та гідротехнічних споруд на дамбах і каналах (водовипуски, шлюзи-регулятори, трубопереїзди тощо), а тому потребує видачі містобудівних умов та обмежень.
Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 затвердженого і введено в дію Наказом Держстандарту України від 17.08.2000 № 507 зазначено, що об`єкт будівництва по АДРЕСА_3 вказано як споруда код ДКБС 2141.9 мости та ескади.
Проте, зазначаю, що у повідомленні про результати огляду нерухомого майна здійсненого ТзОВ «Компанія «Земельно-кадастровий проектно-будівничий центр», встановлено, що після огляду об?єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер земельної ділянки 4610136600:07:003:0027 станом на «26» грудня 2022 року встановлено, що він відповідає таким характеристикам: літера А-2, протизсувна споруда (нежитлова будівля) загальною площею 730 кв м.
Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 затвердженого і введено в дію Наказом Держстандарту України від 17.08.2000 № 507 нежитлова будівля знаходиться під кодом ДКБС 12, що суперечить коду ДКБС 2141.9 мости та ескади.
Як зазначено у повідомленні про результати огляду нерухомого майна, відповідно до п.1 та п.13. Постанови Кабінету Міністрів України № 406 від 07.06.2017 "Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об?єкт не потребує прийняття в експлуатацію", вказані вище проведені роботи не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об?єкт не потребує прийняття в експлуатацію. А саме, роботи з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, а також нежилого будинку, будівлі, споруди, приміщення в них, виконання яких не передбачає втручання в огороджувальні та несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (СС1), з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками (п.1), відновлення окремих конструкцій будівель та споруд з метою ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій (аварій) та відновлення функціонування об`єктів, призначених для забезпечення життєдіяльності населення, без зміни їх геометричних розмірів (п.13).
Проте, внаслідок будівництва утворилась складова частина об`єкта нерухомого майна нежитлова будівля площею 730,6 кв м, висотою 7.1 м, кількістю поверхів -3, загальною кількістю приміщень -3, на яку 04.04.2023 оформлено право власності.
А тому, протизсувна споруда (нежитлова будівля) збудована без отримання від компетентних органів вихідних даних, погоджень на проектування об`єкта будівництва, дозвільних документів, які надають право виконувати будівельні роботи, документів на введення в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, а відтак такий об`єкт є самочинним будівництвом згідно ч. 4 ст. 376 ЦК України.
Відповідно до ч. 7 ст. 34 Закону виконання будівельних робіт без відповідного документа, передбаченого цією статтею, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.
Відповідно до ч. 2 ст.38 Закону за рішенням суду самочинно збудований об`єкт підлягає знесенню з компенсацією витрат, пов`язаних із знесенням об`єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво.
Будівельні роботи виконувались без документів, які надають право на виконання будівельних робіт, що є порушенням вимог частини 7 статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Відповідач здійснив будівельні роботи біля пам`ятки архітектури місцевого значення за відсутності відповідного дозвільного документу, який надає право на виконання будівельних робіт, а тому з урахуванням положень ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 376 Цивільного кодексу України, зазначені роботи виконувались самочинно та свідчать про істотне порушення будівельних норм і правил.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (надалі Закон), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом (п.1,4 ч.1 ст. 3 Закону).
Статтею 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.
Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.
Пунктом 77 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 передбачено, що державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт проводиться за наявності відомостей про технічні характеристики такого закінченого будівництвом об`єкта, про прийняття його в експлуатацію та про присвоєння адреси.
Відповідно до п. 41 Порядку, для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються:
- документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта;
- технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;
- документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.
Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.
При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.
Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 12.03.2019 (пункти 4.16; 4.17 справа №911/3594/17, провадження №12-234гс18), постанові Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 24.01.2020 (справа №910/10987/18).
Подібний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 925/1121/17, від 17.04.2019 у справі № 916/675/15.
Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має (п. 5.9 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 01.11.2023 у справі №910/7987/22).
Частиною 2 ст. 376 ЦК України визначено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Відповідно до п. 6 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Це майно не є об`єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01.07.2020 у справі № 755/3782/17 зазначено: «законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має.
Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дає підстави вважати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.
При цьому формулювання статті 376 ЦК України виключає можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею.
Тож реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема, положень ч. 4 цієї статті».
Відповідно до даних Державної інспекції архітектури та містобудування України, Міністерства культури та інформаційної політики України, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради документів, які б надавали право на проведення робіт з реконструкції чи будівництва протизсувної споруди (нежитлової будівлі) або щодо прийняття до експлуатації об`єкта розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , немає.
Протизсувна споруда (нежитлова будівля) є самочинним будівництвом, оскільки збудована без дозвільних документів, а відтак внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про речові права на такий об`єкт не відповідає положенням ст.ст. 34, 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 77 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015, статтям 331, 376 ЦК України.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 04.04.2023 зареєстровано право власності за ОСОБА_4 на складові частини об`єкта нерухомого майна протизсувну споруду (нежитлову будівлю) літ. А-2 пл. 730,6 кв м на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: Г-03692, виданого 11.10.2010, видавник: Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради; повідомлення про результати огляду об`єкта нерухомого майна, серія та номер: б/н, видавник: ТзОВ "Компанія "Земельно-кадастровий проектно-будівничий центр"; технічний паспорт, серія та номер: TI01:9205-5071-8609-9574, виданий 05.04.2023, видавник: ЄДЕССБ, Витяг з Реєстру будівельної діяльності ЄДЕССБ, серія та номер: PD01:1014-5701-7890-5508, виданий 09.06.2022, видавник: ЄДЕССБ.
09.08.2023 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про реєстрацію права власності на закінчений будівництвом об`єкт житловий будинок загальною площею 699,3 кв м, складові частини об`єкта нерухомого майна протизсувну споруду (нежитлову будівлю) літ. А-2 пл. 730,6 кв м та гараж літ. "Б" пл. 53,5 кв м на підставі договору дарування, серія та номер: 683, виданий 09.08.2023, видавник: Лозинська Оксана Михайлівна приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу за ОСОБА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2717270746060.
Таким чином, право власності за ОСОБА_4 зареєстровано незаконно, оскільки у свідоцтві про право власності, серія та номер: НОМЕР_3 , виданого 11.10.2010, видавник: Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради вказано, що ОСОБА_4 володіє на праві приватної власності лише житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , загальна площа будинку 509,8 кв м. Реєстрація на підставі даного свідоцтва протизсувної споруди (нежитлової будівлі) літ. А-2 пл. 730,6 кв м. є незаконною. А відтак, подальша передача протизсувної споруди (нежитлової будівлі) літ. А-2 пл. 730,6 кв м на підставі договору дарування серія та номер: 683, виданий 09.08.2023 укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 теж незаконна.
Крім цього, відсутні документи, які дають дозвіл на будівництво, а також прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів.
Відтак, у даному випадку, належним способом захисту є вимога про припинення володіння відповідачем об`єктом самочинного будівництва на АДРЕСА_3 , речові права щодо яких занесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Отже, законодавець наділив прокурора правом виконувати субсидіарну роль із захисту державних інтересів, щоб ці інтереси не залишилися незахищеними у разі, якщо відповідний орган такі заходи не вживає, робить це неефективно або неналежно.
Таким чином, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави, а також бездіяльність чи неналежна діяльність відповідного уповноваженого органу.
Відповідно до п.п. 3, 4, 5 рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 року державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів, в їх основі завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (зокрема, економічних, соціальних) дій, програм, спрямованих на гарантування її економічної безпеки, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо; інтереси держави можуть збігатись повністю, частково або не збігатись зовсім з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді; із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах; поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.
Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Саме до таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 23.10.2018 у справі № 906/240/18, від 08.02.2019 у справі №915/20/18, від 19.09.2019 у справі №815/724/15, від 17.10.2019 у справі № 569/4123/16-а та від 05.11.2019 у справі №804/4585/18.
Чинними нормами міжнародного права закріплено виключну цінність об`єктів культурної спадщини для нинішніх і майбутніх поколінь та визначено їх охорону першочерговим завданням для всього людства.
У свою чергу, чинним законодавством України, зокрема Конституцією України та Законом України «Про охорону культурної спадщини», імперативно проголошено, що охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування, оскільки такі об`єкти є частиною самобутності Українського народу, її історії та культури. Збереження та захист пам`яток забезпечується Державою.
Культурна спадщина є вагомим чинником соціалізації особистості, на якій ґрунтується колективна ідентичність суспільних груп на місцевому, регіональному та національному рівнях. Незворотність втрат культурної спадщини призводить до провалів в історичній пам`ятці, руйнації ідентичності, небезпеки втрати культурного розмаїття й підґрунтя подальшого суспільного розвитку.
Отже, держава в особі її органів зобов`язана забезпечувати на своїй території охорону об`єктів культурної та історичної спадщини, вживати заходи для здійснення обліку таких об`єктів, запобіганню руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечувати їх захист, збереження та утримання, що, головним чином, спрямовано на захист суспільного (публічного) інтересу.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.11.2022 у справі № 640/16767/21.
Також, судді Великої Палати Верховного Суду в окремій думці, викладеній у справі № 748/1335/20, зазначили про важливість збереження культурної спадщини, зокрема, «якщо держава визнала певні об`єкти пам`ятками археології, що потребують захисту (тобто такими, щодо збереження яких є підвищений суспільний інтерес), то видається несправедливим і нерозумним вважати, що для цього захисту є перешкоди, та надавати перевагу рішенням, які захищають приватний інтерес на шкоду суспільному. Особливо за недобросовісної поведінки учасників цивільних відносин. Допускаючи об`єкт за об`єктом можливість знищення історичної спадщини, ми руйнуємо ідентичність власного народу й уможливлюємо те, що цю ідентичність будуть для нас створювати, а нашу собі привласнювати інші народи. У війні за історичну ідентичність владні рішення мають бути спрямованими на зміцнення останньої, а не на її розмивання. Таке зміцнення можливе шляхом здійснення належного контролю, у тому числі судового, за користуванням відповідним майном із урахуванням принципу пропорційності».

Відповідно до ст.3 Закону України «Про охорону культурної спадщини» державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини.
До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини належать:  центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини ;  орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим;  обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації;  виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.
Відповідно до Положення про управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, затверджене рішенням виконкому від 29.03.2024 № 483, управління є виконавчим органом Львівської міської ради, підзвітним і підконтрольним міській раді, виконавчому комітету міської ради, Львівському міському голові і підпорядкованим керуючому справами виконавчого комітету.
Відповідно до п.2.1 Положення основними завданнями управління є: 
- забезпечення виконання вимог Закону України “Про охорону культурної спадщини“, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини на території Львівської міської територіальної громади (п. 2.1.1.);
- виконання функції замовника, укладення з цією метою договорів на виявлення, дослідження, консервацію, реставрацію, реабілітацію, музеєфікацію, ремонт, пристосування об`єктів культурної спадщини, інших будівельних робіт у межах історичного ареалу м. Львова та заходів щодо охорони культурної спадщини (п. 2.1.2.);
- надання висновку щодо відповідних програм та проєктів містобудівних, архітектурних і ландшафтних перетворень, меліоративних, шляхових, земляних робіт в історичному ареалі м. Львова (п. 2.1.3.);
- інформування органів охорони культурної спадщини вищого рівня про пошкодження, руйнування, загрозу або можливу загрозу пошкодження пам`яток, що знаходяться на території Львівської міської територіальної громади (п. 2.1.4.).
Відповідно до п.4 Положення до компетенції управління належать такі повноваження:
- забезпечення дотримання режиму використання пам`яток, їх територій, зон охорони на основі відповідних нормативно-правових актів органів охорони культурної спадщини вищого рівня (п. 4.1.31.);
- забезпечення виконання вимог Закону України “Про охорону культурної спадщини“, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини на території Львівської міської територіальної громади (п. 4.1.32.);
- надання висновку щодо відповідних програм та проєктів містобудівних, архітектурних і ландшафтних перетворень, меліоративних, шляхових, земляних робіт в історичному ареалі м. Львова (п. 4.1.33.);
- надання висновку щодо відповідних програм та проєктів містобудівних, архітектурних та ландшафтних перетворень, меліоративних, шляхових, земляних робіт на пам`ятках культурної спадщини та у зонах їх охорони, а також програм та проєктів, реалізація яких може позначитися на стані об`єктів культурної спадщини (п. 4.1.35.);
- видання розпоряджень та приписів щодо охорони пам`яток, припинення робіт на цих пам`ятках, їх територіях та у зонах охорони, якщо ці роботи проводяться за відсутності затверджених або погоджених з відповідним органом охорони культурної спадщини програм та проєктів, передбачених Законом України “Про охорону культурної спадщини“, дозволів або з відхиленням від них на підставі відповідних нормативно-правових актів органів охорони культурної спадщини вищого рівня; складання протоколів про адміністративні правопорушення та формування адміністративних справ у сфері охорони культурної спадщини (п.4.1.37.);
- інформування органів охорони культурної спадщини вищого рівня про пошкодження, руйнування, загрозу або можливу загрозу пошкодження пам`яток, що знаходяться на території Львівської міської територіальної громади (п. 4.1.44.).
Тобто, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради є спеціально уповноваженим органом охорони культурної спадщини на території Львівської територіальної громади.
Відповідно до ч.7 ст.32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» на охоронюваних археологічних територіях, у межах зон охорони пам`яток, історичних ареалів населених місць, занесених до Списку історичних населених місць України, забороняються містобудівні, архітектурні чи ландшафтні перетворення, будівельні, меліоративні, шляхові, земляні роботи без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.
Галицькою окружною прокуратурою міста Львова на адресу Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради скеровувалися запити від 31.01.2024, 17.04.2024 , 12.06.2024 в порядку ст.23 Закону України «Про прокуратуру», в яких витребовувалася інформація, зокрема, щодо законності здійснення будівництва за адресою: м. Львів, вул. Паркова,9.
12.02.2024 Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради повідомило, що ним проведено обстеження та зафіксовано порушення ст. 14-1 Закону України "Про охорону культурної спадщини", а саме проведено будівельні роботи в межах території пам?ятки без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини. Проте, заходи претензійно-правового характеру не вживались.
Крім цього, 08.07.2010 за №114 ОСОБА_4 укладено охоронний договір з Управлінням охорони історичного середовища Львівської міської ради на пам`ятку культурної спадщини житловий будинок площею 509,8 кв м на АДРЕСА_3 .
Відповідно до п.14 охоронного договору у разі самовільного проведення користувачем (власником) робіт, пов?язаних з перебудовою чи переробленням, які призвели до спотворення пам?ятки, її території чи охоронних зон, їх наслідки повинні бути усунуті за рахунок користувача (власника) в терміни, визначені письмовим розпорядженням органу охорони.
У п.15 охоронного договору зазначено, що у разі невиконання користувачем (власником) вимог законодавства та умов цього договору орган охорони накладає в установленому порядку на користувача (власника) штрафні санкції: згідно з чинним законодавством, а також забов?язує користувача (власника) відшкодувати завдані ним збитки.
Контроль за виконанням цього договору здійснюється працівниками відділу охорони та використання об?єктів культурної спадщини управління охорони історичного середовища Львівської міської ради.
У даному випадку на Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради покладені обов`язки контролювати стан виконання охоронного договору, проводити обстеження для фіксації порушень Закону України "Про охорону культурної спадщини", здійснювати контроль за законність проведення будь-яких робіт на території пам`ятки.
Також відповідно до інформації Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради від 17.06.2024, з моменту реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 , 09.08.2023 новим власником ОСОБА_3 не укладено охоронного договору на пам`ятку культурної спадщини.
Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
З огляду на викладене, бездіяльність уповноваженого органу щодо вжиття належних заходів, зокрема претензійно-позовного характеру, спрямованих на спонукання Відповідача вжиття заходів із приведення діяльності у відповідність до вимог законодавства у сфері охорони культурної спадщини, фактично сприяє власнику у порушенні вимог пам`яткоохоронного законодавства, а відтак й інтересів держави. 

Міністерство культури та інформаційної політики України перейменовано на Міністерство культури та стратегічних комунікацій України, згідно постанови КМУ №1028 від 06.09.2024.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини», буферна зона – це територія навколо об`єкта всесвітньої спадщини, що забезпечує охорону цілісності та автентичності видатної універсальної цінності цього об`єкта та у межах якої встановлюється відповідний режим використання.
Згідно п. 2 Порядку інформування Міжурядового комітету з охорони всесвітньої культурної і природної спадщини про наміри здійснити містобудівні перетворення на території об`єкта культурної спадщини, включеного до Списку всесвітньої спадщини, та/або в межах його буферної зони, затвердженого наказом Міністерства культури України 20.04.2018 № 345, містобудівні перетворення - нове будівництво, реконструкція, реставрація, земляні роботи, ландшафтні перетворення на території об`єкта всесвітньої спадщини та/або в межах його буферної зони.
Пунктом 3 Порядку передбачено, що для забезпечення інформування Комітету всесвітньої спадщини ЮНЕСКО замовник містобудівних перетворень подає до Мінкультури інформацію у чотирьох примірниках, два з яких складено українською мовою, два - англійською або французькою мовою, в письмовій формі та на електронних носіях, що включає:  - стислу характеристику містобудівного перетворення (функціональне призначення, обґрунтування місця розміщення, запланована дата початку робіт, основні техніко-економічні показники (площа, об`єм, загальна висота в метрах від рівня денної поверхні землі, а також згідно з Балтійською системою висот до вищої точки споруди, кадастровий план відповідної земельної ділянки));  - опис буферної зони в межах п`ятиста метрів навколо запланованого містобудівного перетворення; - оцінку впливу на видатну універсальну цінність об`єкта всесвітньої спадщини, у тому числі з візуальним 3D-моделюванням;  - результати попередніх інженерних, геологічних, архівних, археологічних досліджень, результати обстежень, пов`язаних з територією запланованого містобудівного перетворення (за наявності);- відомості про проведені консультації з громадськістю щодо запланованого містобудівного перетворення (за наявності);  - відображення локації об`єкта на топографічній карті території об`єкта всесвітньої спадщини та його буферної зони; - інформація органу управління об`єктом всесвітньої спадщини щодо відповідності запланованих містобудівних перетворень плану управління об`єктом всесвітньої спадщини та/або режиму використання його буферної зони (за наявності затвердженого плану управління об`єктом всесвітньої спадщини); - інші відомості за наявності.
У пункті 1 Положення про Міністерство культури та інформаційної політики України (на даний час Міністерство культури та інформаційної політики України), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2019 №885 визначено, що Міністерство є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини.
Міністерство погоджує програми та проекти містобудівних, архітектурних та ландшафтних перетворень, меліоративних, шляхових, земляних робіт в історичних ареалах населених місць, а також програми та проекти, реалізація яких може позначитися на об`єктах культурної спадщини, а також видає дозволи на проведення земляних робіт в історичних ареалах населених місць (пункти 98, 98-2 Положення).
Міністерство культури та інформаційної політики України (на даний час Міністерство культури та інформаційної політики України) видає розпорядження та приписи щодо охорони пам`яток національного значення, об`єктів всесвітньої спадщини, припинення робіт на них, їх територіях, у зонах охорони, буферних зонах, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць, якщо ці роботи проводяться за відсутності затверджених або погоджених з відповідними органами охорони культурної спадщини програм та проектів, передбачених Законом України “Про охорону культурної спадщини”, без дозволів або з відхиленням від них; здійснює відповідно до закону нагляд за виконанням робіт з дослідження, консервації, реабілітації, реставрації, ремонту, пристосування та музеєфікації пам`яток, об`єктів всесвітньої спадщини та інших робіт на них.
Згідно ч. 6 ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини», забудова територій буферних зон населених місць здійснюється відповідно до визначених або встановлених цим Законом режимів використання.
Галицькою окружною прокуратурою міста Львова надіслано запити в порядку ст.23 Закону України «Про прокуратуру» від 31.01.2024, 16.02.2024, 18.04.2024, 16.09.2024 на адресу Міністерства культури та інформаційної політики України, щодо законності будівництва за адресою: м. Львів, вул. Паркова, 9.
Листами від 09.02.2024, 06.05.2024 Міністерство культури та інформаційної політики України (на даний час Міністерство культури та інформаційної політики України) повідомило, що замовнику - ОСОБА_4 - надіслано припис від 12.05.2023 № 2/56/23 про припинення проведення робіт на об?єкті будівництва по АДРЕСА_3 .
Відповідно до ч. 6. ст. 3 Закону України «Про охорону культурної спадщини» рішення (розпорядження, дозволи, приписи, постанови) органів охорони культурної спадщини, прийняті в межах їхньої компетенції, є обов`язковими для виконання юридичними і фізичними особами.
Міністерство культури та інформаційної політики України (на даний час Міністерство культури та інформаційної політики України) листом від 06.02.2024 № 06/15/1104-24 звернулося до Львівської обласної державної (військової) адміністрації з проханням здійснити перевірку виконання вимог припису МКІП від 12.05.2023 № 2/56/23 і у випадку виявлення порушень скласти відповідний акт про вчинення правопорушення у сфері охорони культурної спадщини та звернутись до правоохоронних органів.
Проте, на сьогоднішній день припис не виконано.
За результатами перевірки електронної бази даних документообігу МКІП звернень щодо погодження містобудівного перетворення об`єкта по вул. Парковій, 9 в м. Львів не надходило.
Водночас, не виявлено фактів інформування Міжурядового комітету з охорони всесвітньої культурної і природної спадщини про наміри здійснити містобудівні перетворення в межах його буферної зони внаслідок будівництва протизсувної споруди за адресою: м. Львів, вул. Паркова, 9.
Крім цього, Міністерство зазначило, що у випадку ініціації Галицькою окружною прокуратурою питання представництва інтересів держави в суді просять долучити МКІП до судового провадження.
Листом від 25.09.2024 Міністерство культури та інформаційної політики України повідомило, що МКСК в межах повноважень, у випадку наявності правових підстав, не заперечує щодо представлення інтересів держави Галицькою окружною прокуратурою міста Львова.
Вищенаведені обставини свідчать про здійснення будівництва без погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини, без інформування Міжурядового комітету з охорони всесвітньої культурної і природної спадщини в супереч вимог Закону України «Про охорону культурної спадщини», Порядку інформування Міжурядового комітету з охорони всесвітньої культурної і природної спадщини.

Щодо Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації, то відповідно до п.1.1 Положення про департамент архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації затвердженого Розпорядженням голови обласної державної адміністрації 04.09.2020 № 745/0/5-20, Департамент архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації (далі – Департамент) утворений розпорядженням голови обласної державної адміністрації, входить до складу Львівської обласної державної адміністрації і в межах території області забезпечує виконання покладених на Департамент завдань.
Основними завданнями Департаменту є: забезпечення реалізації державної політики у сфері містобудування та архітектури, охорони та збереження об`єктів культурної спадщини на території області (п. 2.1.); здійснення контролю за виконанням Закону України «Про охорону культурної спадщини», інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини на території області (п. 2.8.); здійснення інших повноважень у сфері охорони культурної спадщини, передбачених Законом України «Про охорону культурної спадщини» (п.2.10.).
Департамент відповідно до визначених галузевих повноважень виконує такі завдання: погоджує відповідні програми та проєкти містобудівних, архітектурних і ландшафтних перетворень, меліоративних, шляхових, земляних робіт, реалізація яких може позначитися на стані пам`яток місцевого значення, їх територій і зон охорони (п. 3.12.); призначає відповідні охоронні заходи щодо пам`яток місцевого значення та їхніх територій у разі виникнення загрози їх руйнування чи пошкодження внаслідок дії природних факторів або проведення будь-яких робіт (п. 3.14.); надає дозволи на проведення робіт на пам`ятках місцевого значення (крім пам`яток археології), їхніх територіях та в зонах охорони, на щойно виявлених об`єктах культурної спадщини (п. 3.16.); видає розпорядження та приписи щодо охорони пам`яток місцевого значення, припинення робіт на пам`ятках, їхніх територіях і в зонах охорони, якщо ці роботи проводяться за відсутності затверджених або погоджених з відповідним органом охорони культурної спадщини програм і проєктів, передбачених чинним законодавством у сфері охорони культурної спадщини дозволів, або з відхиленням від них (п.3.17.); інформує Міністерство культури та інформаційної політики України про пошкодження, руйнування, знищення, загрозу або можливу загрозу пошкодження, руйнування пам`яток, що розташовані на території області (п. 3.19.).
Відповідно до Закону України «Про охорону культурної спадщини» обласні державні адміністрації належать до спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини, які наділені відповідно до статті 6 Закону такими повноваженнями з організації та здійснення контролю у сфері охорони культурної спадщини, як: здійснення контролю за виконанням цього Закону, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини; забезпечення захисту об`єктів культурної спадщини від загрози знищення, руйнування або пошкодження; інформування центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини про пошкодження, руйнування, загрозу або можливу загрозу пошкодження, руйнування пам`яток, що знаходяться на їх території; здійснення інших повноважень відповідно до закону.  
Дозволи на проведення робіт на пам`ятці місцевого значення за адресою: м.Львів, вул. Паркова,9 не надавались, проте будівництво проводилось, а тому вищевказане будівництво може негативно вплинути на стан пам`ятки (загроза руйнування, знищення).
Галицькою окружною прокуратурою міста Львова на адресу Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації скеровувалися запити від 31.01.2024, 17.04.2024, 16.09.2024 в порядку ст.23 Закону України «Про прокуратуру», в яких витребовувалася інформація, зокрема, щодо законності здійснення будівництва за адресою: м. Львів, вул. Паркова,9.
13.02.2024 Департамент архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації повідомив, що ними проведено обстеження 07.02.2024 та 11.04.2023 де встановлено, що власником земельної ділянки з кадастровим номером 4610136600:07:003:0027 ОСОБА_4 на АДРЕСА_3 виконуються будівельні роботи на земельній ділянці площею 0,0571 га в межах історичного ареалу м. Львова та на території буферної зони об?єкта «Архітектурний ансамбль історичного центра Львова» включеного до Списку всесвітньої спадщини ЮНЕСКО без отриманого погодження і дозволу центрального органу охорони культурної спадщини - Міністерства культури та інформаційної політики України, що є порушенням п. 14 ч.2 ст. 5 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та відсутністю дозволу на початок робіт Державної інспекції архітектури та містобудування України.
25.04.2024 департамент повідомив, що до департаменту не надходили звернення гр. ОСОБА_4 щодо розгляду і погодження будівництва на території пам?ятки архітектури місцевого значення «Житловий будинок», ох. № 5098-Лв на АДРЕСА_3 . 

Щодо Державної інспекції архітектури та містобудування України, то Державний архітектурно-будівельний нагляд здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, через головних інспекторів будівельного нагляду у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
23.12.2020 постановою Кабінету Міністрів України №1340 утворено Державну інспекцію архітектури та містобудування України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та територій і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.
Даною постановою затверджено положення про ДІАМ, у відповідності до якого, основним завданням ДІАМ є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, а саме: здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил територіальними органами ДІАМ, уповноваженими органами містобудування та архітектури, структурними підрозділами Київської та Севастопольської міських держадміністрацій та виконавчими органами сільських, селищних, міських рад з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами, що здійснюють контроль у сфері містобудівної діяльності (далі - об`єкти нагляду), під час провадження ними містобудівної діяльності.
Згідно з п.4 вказаного Положення ДІАМ скасовує чи зупиняє дію прийнятих об`єктами нагляду відповідно до визначених законом повноважень рішень, які порушують вимоги законодавства у сфері містобудівної діяльності, з одночасним складенням протоколу відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення та подальшим оприлюдненням такої інформації на офіційному веб-сайті ДІАМ; складає акти перевірок, протоколи про вчинення правопорушень, розглядає справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності та справи про адміністративні правопорушення із прийняттям відповідних рішень, накладає штрафи відповідно до закону; розглядає в порядку нагляду рішення про скасування чи зупинення дії рішень, прийнятих з порушенням вимог містобудівного законодавства об`єктами нагляду, зокрема щодо документів, які дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування або анулювання зазначених документів.
Пунктом 7 положення передбачено, що ДІАМ здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
ДІАМ є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства та фінансується за рахунок коштів державного бюджету.
Постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.2015 № 698, затверджено Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду. Пунктом 2 даної постанови передбачено, що нагляд здійснюється головними інспекторами будівельного нагляду ДІАМ шляхом проведення планових, позапланових, документальних і камеральних перевірок.
Враховуючи приписи ч. 1, 2 ст. 6; п. 7 ч. 1 ст. 7; ч. 5 ст. 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», постанову Кабінету Міністрів України №1340 від 23.12.2020, здійснення архітектурно-будівельного контролю та нагляду, а також виконання дозвільних та реєстраційних функцій у будівництві, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів зі значними наслідками СС3, зокрема пам`яток культурної спадщини здійснює Державна інспекція архітектури та містобудування України (ДІАМ), яка розпочала виконувати такі функції з 15.09.2021.
Відповідно до частини першої статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.
01.02.2024, 18.09.2024 окружною прокуратурою надіслано запит на адресу Державної інспекції архітектури та містобудування щодо проведення перевірок дотримання вимог законодавства під час провадження містобудівної діяльності за адресою: АДРЕСА_3 .
15.02.2024 та 24.09.2024 ДІАМ повідомила, що шляхом перевірки відомостей, які містяться в Реєстрі будівельної діяльності за параметрами пошуку «Адреса будівництва: АДРЕСА_3 » та «Замовник будівництва: ОСОБА_4 » інформації та документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, та документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, змін до них, їх скасування чи анулювання, станом на дату надання відповіді не виявлено. 
Тобто, відповідачі не звертались до ДІАМ для надання дозволу на будівництво підпірної стінки біля пам`ятки місцевого значення.
Крім цього, зазначила, що у період з 16.09.2021 до часу надання відповіді заходи архітектурно – будівельного контролю та нагляду щодо дотримання вимог законодавства під час провадження містобудівної діяльності за адресою: АДРЕСА_3 , не здійснювались.
Як встановлено будівництво проводилось на підставі дозволу Міністерства культури та інформаційної політики на проведення земляних робіт на території пам?ятки, охоронюваній археологічній території, в зонах охорони, в історичних ареалах населених місць № 22-040/20з від 22.09.2020.
Протизсувна споруда збудована без отримання від компетентних органів вихідних даних, погоджень на проектування об`єкта будівництва, дозвільних документів, які надають право виконувати будівельні роботи.
Отже, ОСОБА_4 без отримання вихідних даних на проектування, належним чином розробленої та затвердженої проектної документації, дозвільних документів, провела будівництво нової будівлі загальною площею 730,6 кв м, право власності на яку вже зареєстровано, хоча будівництво ще не завершено.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.
Згідно з частиною 1 статті 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.
При цьому, суд звертає увагу, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (ст. 110 ЦПК України). 
Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. 
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, суд зазначає, що у висновках експертів, які зроблені на замовлення відповідачів досліджувався, стан цегляної підпірної стінки, інженерно-геодезичні та інженерно-геологічні роботи, дотримання вимог щодо міцності, надійності та довговічності, виконання функцій укріплення схилу.
Разом із цим, у вказаних документах не зазначається, те що нежитлова будівля збудована без отримання від компетентних органів вихідних даних, погоджень на проектування об`єкта будівництва, дозвільних документів, які надають право виконувати будівельні роботи, документів на введення в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, а відтак такий об`єкт є самочинним будівництвом згідно ч. 4 ст. 376 ЦК України. 

Так, у висновку експертного дослідження по результатах проведення будівельно технічного дослідження №22/19 від 05.11.2019 досліджувався технічний стан цегляної підпірної стінки, яка була встановлена до будівництва протизсувної споруди (нежитлової будівлі) літ. А-2 пл. 730,6 кв м.
В інформаційній довідці ПрАТ «Геотехнічний інститут» про інженерно геологічні та гідрогеологічні умови земельної ділянки на вул. Парковій, 9 у м. Львові, вих. №07- 09/129 зазначено, що схил знаходиться в стадії нестійкої рівноваги, яка може перейти в реальний зсувний процес, тому рекомендується розробити проект заходів та засобів для запобіганню розвитку зсувних явищ, що вимагає проведення інженерних вишукувань, які складаються з інженерно-геодезичних та інженерно геологічних робіт (тобто земельні роботи) що дасть можливість провести розрахунок стійкості схилу.
У висновку експертного дослідження № 32/20 від 14.08.2020 ТзОВ «СЕРБ» підлягало встановленню наявність зсуву грунту.
В експертній оцінці щодо розгляду на відповідність нормативним вимогам за напрямком міцність, надійність та довговічність «Будівництво протизсувної споруди по вул. Паркова, 9 у м. Львові» Філією ДП «УКРДЕРЖБУДЕКСПЕРТИЗА» від 15.09.2021 вказано, що проектна документація розроблена з дотриманням вимог щодо міцності, надійності та довговічності. При цьому, вказано примітку: експертна оцінка не є підставою для отримання дозволу на виконання будівельних робіт.
У звіті з попереднього обстеження № 2691.11.46.10.04.41.20.1400 протизсувної споруди по АДРЕСА_3 ДП «ЗАХІДНИЙ ЕКСПЕРТНО ТЕХНІЧНИЙ ЦЕНТР ДЕРЖПРАЦІ» від 24.06.2022, зазначено, що протизсувна споруда призначена для забезпечення стійкості схилу та безпеки працівників даної будівлі.
У повідомленні про результати огляду об`єкта нерухомого майна ТзОВ “Компанія ”Земельно-кадастровий проектно-будівничий центр” від 26.12.2022 вказано, що на земельній ділянці проведено земельні роботи, проведені роботи не потребують документів, що дають право на їх виконання посилаючись на п.1 та п.13 Постанови КМУ №406 від 07.06.2017 "Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію".

У висновку експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Анісімової Т.І. № 5038-Е від 26.02.2024 зазначено, що інженерна споруда по АДРЕСА_3 виконує протизсувну функцію, а саме призначена для запобігання підмиву схилу, сповзанню ґрунту та розташованих вище на пагорбі будівель. У висновку також зазначено, що новоутворені приміщення у складі протизсувної споруди виконують функцію укріплення схилу.
Водночас, згідно з експлікацією приміщень підпірної будівлі літ. А-2 до її складу входять господарське приміщення площею 235,4 кв. м, спортивна зала площею 247,6 кв. м та господарське приміщення площею 247,6 кв. м, загальною площею 730,6 кв. м. Експерт зазначив, що вказані приміщення відповідають вимогам ДБН В.2.2-9:2018 «Громадські будинки та споруди. Основні положення» та є придатними для виконання громадських функцій.
Таким чином, зі змісту зазначеного висновку вбачається, що експерт, поряд із висновком про виконання спорудою протизсувної функції, одночасно відносить її до громадських будівель і споруд.

Допитана у судовому засіданні експерт ОСОБА_8  підтвердила зазначені у висновку обставини та пояснила, що, на її думку, спірна інженерна споруда виконує протизсувну функцію, однак за своїми характеристиками належить до громадських будівель і споруд.

Також представником відповідачів було долучено висновок судового експерта Мельника Олександра Петровича від 25.11.2024 № 18-24 за результатами проведення судово будівельно технічної, земельно-технічної експертизи, з якого вбачається, що основним функціональним призначенням складової частини об`єкта нерухомого майна реєстраційний номер 2717270746060, протизсувної споруди літ. А-2 площею 730,6 кв.м. розташованої за адресою: АДРЕСА_3 є забезпечення, на основі прийнятих оптимальних проектних рішень, стійкості схилу та унеможливлення розвитку в ньому техногенних та природних чинників, які можуть призвести до небезпечних процесів і негативного впливу (зсуву грунту зі схилу) та спричинити руйнування житлових будинків та створити загрозу для життєдіяльності людей.
Основною функцією внутрішніх конструктивні елементів протизсувної споруди, а саме колон, балок, перекриттів монолітної залізобетонної дворівневої багатопрогонної рамної конструкції є забезпечення просторової жорсткості протизсувної споруди, стійкої рівноваги наявних навантажень на схил, (унеможливлення розвитку зсувного процесу схилу, безпечної експлуатації будинків по АДРЕСА_5 та будинків розташованих на суміжних земельних ділянках. Демонтаж (знесення) внутрішніх конструктивних елементів (колони, балки, перекриття монолітної залізобетонної дворівневої багатопрогонної рамної конструкції) у протизсувній споруді призведе до втрати її функціонального призначення, мети її спорудження та із значною ймовірністю може стати причиною зсуву грунту.
Знесення конструктивних елементів протизсувної споруди (колон, балок, перекриттів монолітної залізобетонної дворівневої багатопрогонної рамної конструкції) літ. А-2 площею 730,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , відповідно до пункту В. 1.2 ДБН В. 1.1-46:2017 Інженерний захист територій, будівель і споруд від зсувів та обвалів. Основні положення», із значною ймовірністю може стати причиною зсуву грунту зі схилу.
Суд зазначає, що предметом доказування даній справі є незаконність володіння ОСОБА_3 складовою частиною нерухомого майна: протизсувною спорудою (нежитловою будівлею) літ. А-2 площею 730,6 кв.м. на АДРЕСА_3 та здійснення незаконного будівництва ОСОБА_3 протизсувної споруди (нежитлової будівлі) літ. А-2 площею 730,6 кв.м. на АДРЕСА_3 : всупереч вимогам Закону України «Про охорону культурної спадщини», Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядку визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць, затвердженого постановою КМУ № 318 від 13.03.2002.
Як вбачається із поданого висновку судового експерта Мельника Олександра Петровича від 25.11.2024 № 18-24, на його вирішення поставлено питання, які стосуються функціонального призначення протизсувної споруди літ. А-2 площею 730,6 кв.м. на АДРЕСА_3 ; можливості демонтажу внутрішніх конструктивних елементів (колон, балок, перекриття тощо) у протизсувній споруді із збереженням при цьому її функціонального призначення та мету спорудження; можливого зсуву ґрунту зі схилу – у випадку знесення вказаної споруди; необхідності у виході за межі земельної ділянки, належної на праві власності ОСОБА_3 .
У висновку № 18-24 від 25.11.2024 досліджувались питання функціонального призначення протизсувної споруди (нежитлової будівлі), яку функцію виконують конструктивні елементи, можливого зсуву грунту у випадку демонтажу конструкції, необхідність виходу за межі земельної ділянки. 
Разом із цим, жодне із наведених питань не охоплює обставин, які входять до предмету доказування. 
Висновком судового експерта Мельника Олександра не враховано розташування об`єкта самочинного будівництва в буферній зоні об`єкта всесвітньої спадщини ЮНЕСКО «Львів: Ансамбль історичного центру»; історичному ареалі м. Львова (межі затверджено рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.12.2005 № 1311 «Про затвердження меж історичного ареалу та зони регулювання забудови міста Львова») на території природо заповідного фонду Стрийського парку у м. Львові.
Так, відповідно до п. 5.2. вказаного ДБН, при проектуванні споруд інженерного захисту слід забезпечити:- загальну і локальну (місцеву) стійкість зсувних і зсувонебезпечних територій;- гранично допустимі величини деформацій об`єктів інженерного захисту на територіях, де існує небезпека активізації існуючих або утворення нових зсувів, згідно з ДБН В.2.1-10;- безпечне проживання людей;- надійність об`єктів інженерного захисту;- збереження заповідних зон, ландшафтів, історичних пам`яток тощо;- санітарно-гігієнічні, соціальні та рекреаційні умови на зсувних і зсувонебезпечних територіях;- належне архітектурне оформлення споруд інженерного захисту;- раціональне використання земель та природних ресурсів відповідно до вимог чинного законодавства щодо охорони навколишнього середовища. 
Пунктом 5.10. ДБН В.1.1-46:2017, проектування споруд інженерного захисту повинно виконуватись на основі:- результатів комплексних інженерних вишукувань на зсувних, зсувонебезпечних та на прилеглих територіях;- даних, що характеризують об`єкти інженерного захисту (наприклад, пам`ятки архітектури) з прогнозуванням зміни особливостей територій (режими природокористування: заповідники, сільськогосподарські землі тощо);- прогнозу можливих змін природних умов (фізико-механічних характеристик ґрунтів, коливання рівня ґрунтових вод тощо), що спричинені природними або техногенними факторами;- прогнозу змін природних умов ґрунтової основи і стану об`єктів інженерного захисту за результатами комплексних вишукувань та, в разі необхідності, науково дослідних робіт і моделювання;- досвіду проектування, будівництва та експлуатації споруд інженерного захисту в аналогічних умовах території, яку захищають; - вимог архітектурно-планувальних рішень щодо освоєння територій;- урахування ступенів і масштабів негативного впливу зсувів та обвалів;- техніко-економічного порівняння варіантів споруд інженерного захисту;- урахування місцевих інженерно-геологічних умов, метеорологічних особливостей, наявності будівельних матеріалів.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_9 підтвердив, що споруда інженерного захисту застосовується для запобігання, усунення або зниження до безпечного рівня зсувів та обвалів.

Разом із цим, у своєму висновку судовий експерт жодним чином не вказує про наявність на вул. Парковій, 9 у м. Львові, біля протизсувної споруди літ. «А-2» площею 730,6 кв.м., будинку-пам`ятки архітектури місцевого значення (рішення Львівського облвиконкому від 28.01.1986 №44), вплив здійснюваного будівництва на останню. 
Тобто, судово-будівельну та земельно-технічну експертизи проведено, абстрагуючись від питань наявності території пам`ятки, її зони охорони та історичного ареалу м. Львова, території природо-заповідного фонду Стрийського парку.
Окрім того, запропонована експертиза стосується такого об`єкту як споруда, зокрема, споруда інженерного захисту, яка застосовується для запобігання, усунення або зниження до безпечного рівня зсувів та обвалів при забезпеченні економічності та надійного функціонування протягом усього періоду експлуатації. Водночас, як випливає з експертного висновку судового експерта Мельника Олександра Петровича, протизсувна споруда під літ. «А-2» на АДРЕСА_3 вміщує колони, балки, перекриття монолітної залізобетонної дворівневої багатопрогонної рамної конструкції (фотофіксація додається), що характеризує її виключно як будівлю. 
Будівля – різновид наземної споруди, пов`язаної фундаментом із землею (ґрунтом), що складається з несучих та огороджувальних сполучених (несучо-огороджувальних) конструкцій, які утворюють приміщення, інженерних систем та в якій використовується енергія з метою створення належних умов проживання та/або життєдіяльності людей (ст. 1 Закону України «Про енергетичну ефективність будівель»).
Інженерний захист територій, будівель і споруд від зсувів та обвалів забезпечують саме споруди інженерного захисту територій, будівель і споруд від зсувів та обвалів ( п. 1.1. ДБН В.1.1-46:2017 «Інженерний захист територій, будівель і споруд від зсувів та обвалів. Основні положення»). 
Про те, що ОСОБА_3 здійснено будівництво саме будівлі, свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 25.09.2024 (№ інформаційної довідки 396544733), згідно якої протизсувна споруда (нежитлова будівля ) літ. «А-2», площею 730,6 кв.м. належить відповідачу на праві власності, як складова частина об`єкта нерухомого майна.
З огляду на вказане, висновок судового експерта Мельника Олександра Петровича від 25.11.2024 № 18-24 не містить інформації щодо предмета доказування.

Також, зі змісту висновку експертів за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 24.03.2025 №7-Е вбачається, що: 
1. Розроблена проектна документація щодо «Реконструкції (здійснення протиаварійних протизсувних заходів) протизсувної споруди по АДРЕСА_3 » не відповідає вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, а саме не відповідає вимогам статті 4 Закону України «Про архітектурну діяльність», вимогам статті 29 та 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», вимогам «Переліку об`єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються», вимогам п. 4.1 та п. 4.3 ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» зі Зміною №1 та №2, вимогам п. 8 «Порядку розроблення проектної документації на будівництво об`єктів» який затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 16.05.2011 № 45, вимогам п. 5.3, п. 5.10, 6.1 ДБН В.1.1-46:2017 «Інженерний захист територій, будівель і споруд від зсувів та обвалів», вимогам п. 1.3, п. 2.1 ДБН В.1.2-12-2008 «Система надійності та безпеки в будівництві. Будівництво в умовах ущільненої забудови. Вимоги безпеки». 
2. Виконані будівельні роботи щодо влаштування об`єкту підпірної будівлі літ. А-2 по АДРЕСА_3 не відповідають вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, а саме не відповідають вимогам п. 13.1.4 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», вимогам статті 36 та статті 37 Закону України «Про регулювання містобудівної документації», вимогам пункту «г» ст.91 Земельного кодексу України, вимогам статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» та вимогам «Методичних рекомендацій щодо відповідності об`єктів будівництва вимогам нормативно - правових актів». 
3. Об`єкт, підпірна будівля літ. А-2 по АДРЕСА_3 , не відповідає вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, а саме не відповідає вимогам п. 13.1.4 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» вимогам статті 36 та статті 37 Закону України «Про регулювання містобудівної документації» та вимогам пункту «г» ст.91 Земельного кодексу України, вимогам статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» та вимогам «Методичних рекомендацій щодо відповідності об`єктів будівництва вимогам нормативно - правових актів». 
4. Виконати споруду для протиаварійних і протизсувних функцій у вигляді підпірної стінки (а не будівлі) технічно можливо. 
5. Виконання та експлуатація споруди для протиаварійних і протизсувних функцій без влаштування додаткових приміщень, встановлення зовнішніх огороджувальних конструкцій, встановлення металевих каркасів для накриттів є технічно можливим. 
6. При виконанні будівельних робіт з влаштування об`єкту підпірної будівлі літ. А-2 по АДРЕСА_3 виконано наступні види робіт: земляні роботи, роботи з влаштування двох`ярусної каркасно-монолітної будівлі, роботи по влаштуванні огороджувальних конструкцій на першому ярусі споруди, роботи по влаштуванні закладних деталей та металевих конструкцій на перекритті другого ярусу споруду, роботи по влаштуванні елементів водопостачання та водовідведення, елементів системи теплопостачання та електропостачання.
Фактично виконані будівельно-монтажні роботи на об`єкті не передбачені та не відповідають Дозволу №22-040/20з від 22.09.2020 р.
У висновку експертів за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 24.03.2025 №7-Е, вказано наступне. Проектна документація на будівництво об`єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм і правил та затверджується замовником (ст. 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»). 
Слід зазначити, що в «Переліку об`єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються», затвердженого наказом № 289 від 06.11.2017 Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово комунального господарства України - об`єкти по реконструкції протизсувних споруд (які запроектовані по АДРЕСА_3 згідно досліджуваної проектної документації) відсутні. 
Тобто, досліджуваний об`єкт не належить до п. 7 «Переліку об`єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються», на який йде посилання у витязі з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про проєктні документації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва на об`єкт по АДРЕСА_3 та згідно якого містобудівні умови та обмеження не видавались, а саме не належить до: п. 7. Реконструкція водозахисних дамб, каналів, берегоукріплення (за винятком водойм - джерел господарсько-питного водопостачання) з облаштуванням елементами благоустрою (переїзди, експлуатаційні дороги) та гідротехнічних споруд на дамбах і каналах (водовипуски, шлюзи-регулятори, трубопереїзди тощо). 
Згідно вищенаведеного дослідження встановлено, що проектна документація щодо «Реконструкції (здійснення протиаварійних протизсувних заходів) протизсувної споруди по вул. Паркова 9 в м. Львів» розроблена без містобудівних умов та обмежень, що є порушенням статті 4 Закону України «Про архітектурну діяльність», статті 29 та 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», вимог «Переліку об`єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються» та вимог п. 4.3 ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» зі Зміною №1 та №2 та відповідно не відповідає вимогам п. 4.1 ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» зі Зміною №1 та №2, адже даний вид об`єкта відсутній у «Переліку об`єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються», який затверджений наказом № 289 від 06.11.2017 року. 
За результатами вищенаведеного дослідження встановлено, що проектною документацією «Реконструкція (здійснення протиаварійних протизсувних заходів) протизсувної споруди по АДРЕСА_3 » фактично передбачено та запроектовано нове будівництво. 
Назва об`єкта будівництва за проектною документацією - «Реконструкція (здійснення протиаварійних протизсувних заходів) протизсувної споруди по АДРЕСА_3 » не відповідає запроектованому виду будівництва - нове будівництво, чим порушено вимоги п. 8 «Порядку розроблення проектної документації на будівництво об`єктів» який затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 16.05.2011 № 45 (в редакції від 25.02.2022 року, чинній на дату складання проектної документації). 
Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виконувати будівельні роботи без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт забороняється. 
Відсутня дозвільна документація на фактично проведені будівельні роботи щодо влаштування об`єкту підпірної будівлі літ. А-2 по АДРЕСА_3 (окрім дозволу на проведення земляних робіт на земельній ділянці), встановлено що виконані будівельні роботи без дозвільної документації та без дотримання відстаней до пам`яток архітектури, що порушує вимоги ст. 36, 37 Закону України «Про регулювання містобудівної документації», п. 13.1.4 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» в частині відстані об`єкта будівництва до пам`яток архітектури місцевого значення на АДРЕСА_3 (знаходиться на відстані 1,48-1,98м від пам`ятки архітектури місцевого значення №5098-Лв).
Таким чином, будівництво протизсувної споруди (нежитлової будівлі) під літ. «А-2» площею 730,6 кв.м., яке виконане на земельній ділянці з кадастровим номером 4610136600:07:003:0027 на АДРЕСА_3 є новим будівництвом, яке здійснено самовільно без відповідних дозвільних документів. 
Так, ухвалою суду від 21 січня 2025 у справі було призначено комплексну судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизи, проведення якої доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, на вирішення якої поставити наступні запитання:
Чи відповідають будівельні роботи з будівництва споруди площею 730, 6 кв.м. (під літ. «А-2»), виконані на земельній ділянці з кадастровим номером 4610136600:07:003:0027 на АДРЕСА_3 , вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва та охорони культурної спадщини щодо відсотка забудови земельної ділянки, дотримання висотності будівлі та вимог, які ставляться до протизсувних споруд?
Чи є дане будівництво новим?
Який вид будівництва фактично виконаний?
Чи відповідають технічні характеристики збудованої споруди (літ. «А-2») на АДРЕСА_3 матеріалам технічної інвентаризації та технічному паспорту?
Чи дотримані під час здійснення будівництва споруди (літ. «А-2»), площею 730, 6 кв.м. відступи до пам`ятки архітектури місцевого значення (охоронний № 5098-Лв) на АДРЕСА_3 та інші відступи, визначені ДБН ?
6. Чи впливає будівництво споруди (літ. «А-2»), площею 730, 6 кв.м. на стан та збереження пам`ятки архітектури місцевого значення (охоронний № 5098-Лв) на АДРЕСА_3 ?
7. Чи здійснюється Відповідачем будівництво споруди площею 730, 6 кв.м. (під літ. «А-2») на території природо-заповідного фонду Стрийського парку у м. Львові, на земельній з кадастровим номером 4610136600:07:002:0008 на 
АДРЕСА_6 . Яке функціональне призначення складової частини об`єкта нерухомого майна реєстраційний номер 2717270746060, зокрема прилеглої протизсувної споруди літ. А-2 площею 730,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 враховуючи надані копії матеріалів справи та додані копії документів?
9. Чи внаслідок знесення конструктивних елементів протизсувної споруди літ. А-2 площею 730,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 відбудеться зсув грунту зі схилу на якому розташований житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 , який знаходиться вище по рельєфу над протизсувною спорудою літ. А-2 площею 730,6 кв.м., та до яких інших можливих наслідків дане знесення може призвести, враховуючи додані до заяви копії документів?
10. Яку функцію виконують внутрішні конструктивні елементи (перегородки, перекриття та каркас) у протизсувній споруді літ. А-2 площею 730 6 м кв. за адресою: АДРЕСА_3 ? Чи можливо демонтувати (знести) внутрішні конструктивні елементи (перегородки, перекриття та каркас) у протизсувній споруді, зберігаючи при цьому її функціональне призначення та мету її спорудження?
11. Чи була крайня необхідність у виході за межі земельної ділянки, належної на праві приватної власності ОСОБА_3 при монтажі протизсувної споруди літ. А-2 площею 730,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 . Якщо так, то на яку площу мало місце? Чи завдано шкоди землям загального користування внаслідок такого виходу за межі земельної ділянки? Який розмір заподіяних збитків?

13.03.2026 на адресу суду надійшов висновок експертів Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України від 09.03.2026 р. №1263-Е, з якого вбачається:
Будівельні роботи з будівництва протизсувної споруди (нежитлової будівлі) площею 730,6 кв.м. (під літ. «А-2»), які виконані на земельній ділянці з кадастровим номером 4610136600:07:003:0027 на АДРЕСА_3 , не відповідають вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва та охорони культурної спадщини, а саме: вимогам п. 13.1.4 ДБН 5.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», вимогам статті 36 та статті 37 Закону України «Про регулювання містобудівної документації», вимогам пункту «г» ст.91 Земельного кодексу України, вимогам статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», вимогам «Методичних рекомендацій щодо відповідності об`єктів будівництва вимогам нормативно - правових актів» [№ держреєстрації 0118U000657], в тому числі, вимогам щодо відсотка забудови земельної ділянки, дотримання висотності будівлі, які ставляться до протизсувних споруд.
Будівництво протизсувної споруди (нежитлової будівлі) лід літ. «А-2» площею 730,6 кв.м., яке виконане на земельній ділянці з кадастровим номером 4610136600:07:003:0027 на АДРЕСА_3 є новим будівництвом.
Фактично виконане нове будівництво протизсувної споруди (нежитлової будівлі) під літ. «А-2» площею 730,6 кв.м., яке виконане на земельній ділянці з кадастровим номером 4610136600:07:003:0027 на АДРЕСА_3 .
Технічні характеристики збудованої протизсувної споруди (нежитлової будівлі) (літ. «А-2») площею 730,6 кв.м. на АДРЕСА_3 частково не відповідають матеріалам технічної інвентаризації та технічному паспорті виконаному ТзОВ «Компанія «Земельно-кадастровий проектно-будівельний центр, а саме:
вказано рік завершення будівництва підпірної будівлі літера А-2 - 1922;
відсутній поверховий план 3-го поверху (ярусу) при зазначенні, що підпірна будівля є 3 поверховою;
- на поверхових планах 1-го та 2-го поверхів зазначена площа приміщень, які фактично не існують, тобто відсутні з усіх сторін захисні конструкції - стіни або перегородки (у тому числі з вікнами і дверима), що в частині внутрішнього об`єму будівлі утворюють приміщення;
на поверхових планах відсутнє позначення частини наявних конструктивних елементів, а саме, колон на першому поверсі (4 одиниці) та другому поверсі (2 одиниці);
зазначено тип покрівлі - метало-черепиця, яка по факту відсутня;
відсутні в наявності сходові марші, які позначені на поверхових планах та не зазначені на поверхових планах наявні сходові марші.
Під час здійснення будівництва протизсувної споруди (нежитлової будівлі) (літ. «А-2»), площею 730,6 кв.м. відступи до пам`ятки архітектури місцевого значення (охоронний №5098-Лв) на АДРЕСА_3 , не дотримані.
Будівництво протизсувної споруди (нежитлової будівлі) (літ. «А-2»), площею 730,6 кв.м. може мати негативний влив на стан та збереження пам`ятки архітектури місцевого значення (охоронний №5098-Лв) на АДРЕСА_3 , через недотримання при будівництві вимог п. 13.1.4 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій».
Відповідачем здійснюється будівництво протизсувної споруди (нежитлової будівлі) площею 730,6 кв.м. (під літ. «А-2») частково на земельній ділянці з кадастровим номером 4610136600:07:002:0008, на території природо- заповідного фонду Стрийського парку у м. Львові, на вул. Парковій біля будинку №9.
Функціональним призначенням складової частини об`єкта нерухомого майна реєстраційний номер 2717270746060, зокрема прилеглої протизсувної споруди (нежитлової будівлі) літ. А-2 площею 730,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , враховуючи надані копії матеріалів справи та додані копії документів, а саме, документації з технічної інвентаризації та технічного паспорту на будинок садибного типу (Реєстраційний номер ТЮ 1: 9205-5071-8609-9574 Інвентаризаційна справа №087-03/23. Адреса об`єкта: Львівська обл., Львівський район, Львівська територіальна громада, м. Львів (станом на 01.01.2021) вул. Паркова, 9 виготовленого ТзОВ «Компанія «Земельно-кадастровий проектно-будівельний центр» є забезпечення стійкості схилу та унеможливлення розвитку в ньому техногенних впливів та впливу (зсуву грунту зі схилу), що можуть спричинити руйнування житлових будинків та створити загрозу для життєдіяльності людей, а також влаштування нежитлових приміщень (нежитлової будівлі) загальною площею 730,6 кв.м.
Встановити чи в наслідок знесення конструктивних елементів протизсувної споруди (нежитлової будівлі) літ. А-2 площею 730,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 , може призвести до зсуву грунту зі схилу, на якому розташований житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 , який знаходиться вище по рельєфу над протизсувною спорудою (нежитлової будівлі) літ. А-2 площею 730,6 кв.м., та до яких інших можливих наслідків дане знесення може призвести, враховуючи додані до заяви копії документів не надається за можливе.
Внутрішні конструктивні елементи (перекриття та каркас) у протизсувній споруді (нежитловій будівлі) літ. А-2 площею 730,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , виконують як функцію забезпечення просторової жорсткості протизсувної споруди, стійкості рівноваги наявних навантажень на схил, унеможливлення розвитку зсувного процесу схилу, безпечної експлуатації будинків на АДРЕСА_3 і на АДРЕСА_4 та будинків розташованих на суміжних ділянках так і функцію огороджуючих та несучих конструкцій в новозбудованій протизсувній споруді (нежитловій будівлі) літ. А-2 площею 730,6 кв.м.
Не надається за можливим відповісти, чи демонтаж (знесення) внутрішніх конструктивних елементів (перекриття та каркасу) у протизсувній споруді, може призвести до втрати її функціонального призначення та мети її спорудження, через ненадання, відповідно до клопотання експерта, оригінал або копію у повному обсязі Робочої документації на проектування об`єкту «Будівництва протизсувної споруди по АДРЕСА_3 » розробленої ПП ОСОБА_7 .
Питання чи була крайня необхідність у виході за межі земельної ділянки, належної на праві приватної власності ОСОБА_3 , при монтажі протизсувної споруди (нежитлової будівлі) літ. А-2 площею 730,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , чи завдано шкоди землям загального користування внаслідок такого виходу за межі земельної ділянки та який розмір заподіяних збитків не входить в коло питань вирішуваних будівельно-технічною експертизою.

Допитаний у судовому засіданні як свідок ОСОБА_7 , проєктною організацією якого була розроблена робоча документація за проєктом «Будівництво протизсувної споруди по вул. Паркова, 9 у м. Львові», показав суду, що до нього звернулися із проханням розробити конструктивне рішення протизсувної споруди за вказаною адресою. Для виконання робіт йому були надані відповідні висновки, згідно з якими земельна ділянка є зсувонебезпечною, а також архітектурні креслення, на підставі яких він розробив конструктивну частину проєктної документації. Свідок зазначив, що його участь обмежувалася розробленням конструктивних рішень, тоді як подальше оформлення дозвільної та іншої документації здійснювалося без його участі.

Представник відповідача зазначає, що конструкція протизсувної споруди підпірної стінки на АДРЕСА_3 є спорудою інженерного захисту від зсуву грунту, що є комплексом робіт, пов`язаних з розробкою, переміщенням, укладанням та ущільненням ґрунту, а отже, відноситься до земляних робіт, які були дозволені Міністерством культури та інформаційної політики. 
Щодо застосування п.1 та п.13 Постанови КМУ №406 від 07.06.2017 "Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію", то будівництво протизсувної споруди (нежитлової будівлі) в жодному випадку не підпадає під п.1 і п.13, оскільки проведено роботи з нового будівництва, а не роботи з переобладнання чи перепланування жилого будинку, на земельній ділянці утворився новий об`єкт на який зареєстрували право власності, змінились геометричні розміри шляхом залиття фундаменту на 730, 6 кв м. 
Крім цього у примітці 1 до Постанови КМУ №406 від 07.06.2017 вказано дія цього переліку не поширюється на об`єкти, що належать до пам`яток культурної спадщини. 
Таким чином, так як житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , є пам`яткою архітектури місцевого значення та занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України відповідно до наказу Міністерства культури та інформаційної політики України «Про занесення об`єктів культурної спадщини до державного реєстру нерухомих пам`яток України» №14 від 18.01.2021 на будівництво протизсувної споруди (нежитлової будівлі) не поширюється дія Постанови КМУ №406, а саме п. 1 та п.13 не може бути застосований, а виконання будівельних робіт повинно здійснюватися з дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, стандартів і правил, а тому потребує наявність документів, що дають право на виконання будівельних робіт. 
Також, представник відповідача зазначає, що державна реєстрація права власності на протизсувну споруду (нежитлова будівля) літ. А-2 проведена відповідно до норм чинного законодавства, оскільки до об`єктів нерухомого майна, права на які підлягають державній реєстрації, належать споруди (інженерні, гідротехнічні тощо) земельні поліпшення, що не належать до будівель та приміщень, призначені для виконання спеціальних технічних функцій. 
Протизсувна споруда (нежитлова будівля) є самочинним будівництвом, оскільки збудована без дозвільних документів, а відтак внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про речові права на такий об`єкт не відповідає положенням ст.ст. 34, 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 77 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015, статтям 331, 376 ЦК України. 
Право власності за ОСОБА_4 зареєстровано незаконно, оскільки у свідоцтві про право власності, серія та номер: НОМЕР_3 , виданого 11.10.2010, видавник: Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради вказано, що ОСОБА_4 володіє на праві приватної власності лише житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , загальна площа будинку 509,8 кв м. Реєстрація на підставі даного свідоцтва протизсувної споруди (нежитлової будівлі) літ. А-2 пл. 730,6 кв м. є незаконною. А відтак, подальша передача протизсувної споруди (нежитлової будівлі) літ. А-2 пл. 730,6 кв м на підставі договору дарування серія та номер: 683, виданий 09.08.2023 укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 теж незаконна. 
Прокуратурою долучено до справи Акт за результатами проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області Душека Ігоря Михайловича від 02.12.2024. 
Зі змісту зазначених документів вбачається, що Державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт проводиться за наявності відомостей про його технічну інвентаризацію, про прийняття його в експлуатацію та про присвоєння такому об`єкту адреси (крім випадку проведення реконструкції об`єкта, що не має наслідком його поділ, виділ частки або об`єднання), отриманих державним реєстратором з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва. 
Водночас, відповідно до відомостей Технічного паспорта та Повідомлення загальна площа Житлового будинку (будівництво завершено в 1922 році) становить 699,3 кв. м.
Також державним реєстратором Душеком І.М. додано складові частини Житлового будинку, зазначені у Технічному паспорті та Повідомленні, а саме: протизсувну споруду (нежитлова будівля) загальною площею 730,6 кв. м, будівництво завершено в 1922 році; гараж загальною площею 53,5 кв. м, будівництво завершено в 2014 році. 
Перевіркою встановлено, що державним реєстратором Душеком І.М. не отримано відомості про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. 
Таким чином, державним реєстратором Душеком І.М. порушено вимоги статей 3, 10, 24 Закону, пунктів 12, 77, 78 Порядку № 1127, оскільки проведено державну реєстрацію прав за відсутності відомостей про прийняття об`єкта нерухомого майна в експлуатацію, отриманих з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва. 
Відтак, для виконання будь-яких будівельних робіт, які проводилися за адресою: АДРЕСА_3 , замовнику слід було отримати вихідні дані для проектування об`єкта будівництва, затвердити відповідну проектну документацію, отримати право на виконання підготовчих та будівельних робіт, виконати будівельні роботи згідно проектної документації у спосіб визначений законодавством, ввести в експлуатацію об`єкт будівництва і лише після цього здійснити заходи спрямовані на реєстрацію речового права на об`єкт нерухомості. 
Також, відповідно до інформації Львівської обласної прокуратури від 14.04.2026 встановлено, що слідчим управлінням ГУ НП у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024140000000903 від 19.09.2024, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 197 - 1, ч. 1 ст. 362 КК України. 
У вказаному кримінальному провадженні 29.05.2025 державному реєстратору «Центру надання адміністративних послуг» Солонківської сільської ради Душеку І.М. повідомлено про підозру у несанкціонованій зміні інформації, яка оброблюється в автоматизованих системах, вчиненій особою, яка має право доступу до неї, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 362 КК України. 
В подальшому, постановою прокурора матеріали досудового розслідування щодо ОСОБА_10 виділено в окреме кримінальне провадження, якому присвоєно номер №12025140000001243 та обвинувальний акт скеровано для розгляду у Пустомитівський районний суд Львівської області. 
Касаційний цивільний суду у складі Верховного Суду у постанові від 12.11.2025 по справі № 932/4904/20, у якій вказано, що державна реєстрація права власності не легалізує самочинне будівництво, а є лише елементом юридичного складу, необхідного для виникнення права власності, і не має самостійного правовстановлюючого значення, якщо відсутні інші юридичні факти, передбачені законом. Реєстрація права власності на об`єкт, який збудований на земельній ділянці, не відведеній для цієї мети; або збудований без належних дозвільних документів, не змінює правовий режим такого об`єкта як самочинного будівництва. 
Формулювання положень ст. 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. 
Також Верховний Суд наголосив, що самочинне будівництво не породжує права власності незалежно від кількості подальших відчужень, а особа, яка здійснила самочинне будівництво, не набуває права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України); подальші цивільно-правові правочини (іпотека, внесення до статутного капіталу, відчуження) не створюють легітимного права власності, якщо первинне набуття було незаконним; навіть останній набувач не може вважатися таким, що набув право власності правомірно, якщо об`єкт є самочинним. 
Таким чином, низка реєстраційних дій та правочинів не «легалізують» самочинне будівництво. 
Також Верховний Суд підтвердив, що знесення самочинного будівництва є пропорційним втручанням у право власності.

Окрім цього, представник відповідача вказує, що відповідачі діяли добросовісно під час будівництва протизсувної споруди та вказує на хронологію ключових подій, документів та висновків з 2019 по 2025 рік щодо необхідності реагування на загрозу руйнування пам`ятки архітектури внаслідок зсуву грунту. 
Представник відповідача не погоджується з твердженням, що будівельні роботи проведено з порушенням п. 14 ч. 2 ст. 5 Закону № 1805-III та без погодження центрального органу охорони культурної спадщини, оскільки дозвіл Міністерства культури та інформаційної політики України № 22-040/203 від «22» вересня 2020 року на проведення земляних робіт видавався. Цей факт засвідчує, що Відповідачі намагались отримати всі необхідні дозволи. 
Зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане судом за особою, яка здійснила самочинне будівництво, за умов, що: 1) будівництво здійснено на земельній ділянці, що належить забудовнику на праві власності; 2) будівництво здійснено з додержанням будівельних норм. Дане будівництво не є самочинним оскільки Відповідач є власником земельної ділянки, а будівельні роботи здійснювались відповідно до рекомендацій кваліфікованих експертів (Висновки № 22/19 та № 32/20) саме для запобігання зсувним процесам.
Також зазначає що дозвіл на виконання будівельних робіт не потрібно та посилається на п.1 та п.13 Постанови КМУ №406 від 07.06.2017 "Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію".
У документах, які подані відповідачами з 2019 по 2025 рік, досліджувався стан цегляної підпірної стінки, інженерно-геодезичні та інженерно-геологічні роботи, дотримання вимог щодо міцності, надійності та довговічності, виконання функцій укріплення схилу, вказувалось що інженерна споруда по АДРЕСА_3 виконує протизсувну функцію, а саме слугує для боротьби з підмивом схилу, сповзанням грунту та будівель, збудованих вище на пагорбі, тобто новоутворені приміщення в складі протизсувної споруди також виконують функцію укріплення схилу.
Однак, вказані документи не є дозволами на виконання будівельних робіт.
У висновку експертів за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 24.03.2025 №7-Е зазначено, що згідно листа № 7/14-3872 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.03.2012 «Щодо визначення поняття "земляні роботи" і порядку проведення підготовчих робіт під час будівництва» до земляних робіт відносять комплекс робіт, пов?язаних з розробкою, переміщенням, укладанням та ущільненням грунту. 
Відтак за результатами огляду встановлено, що на об`єкті виконано роботи по влаштуванні монолітно-залізобетонних конструкцій та плит, влаштуванні огороджувальних конструкцій на першому ярусі споруди, влаштуванні закладних деталей та металевих конструкцій на перекритті другого ярусу споруду, влаштуванні елементів водопостачання та водовідведення, влаштування елементів системи теплопостачання та електропостачання. З урахуванням вище наведеного дані роботи не входять до переліку земляних робіт та не передбачені Дозволом №22-040/20з від 22.09.2020.
Будівництво проводилось на підставі робочої документації на проектування об`єкту «Будівництво протизсувної споруди по АДРЕСА_3 » розробленої ФОП « ОСОБА_7 » та на підставі дозволу Міністерства культури та інформаційної політики на проведення земляних робіт на території пам`ятки, охоронюваній археологічній території, в зонах охорони, в історичних ареалах населених місць № 22-040/20з від 22.09.2020.
За результатами фактично проведеного огляду об`єкту дослідження на місці його знаходження встановлено, що на об`єкті виконано ряд робіт, котрі не передбачені проектною документацією, а саме: влаштування групи приміщень на першому ярусі споруди, влаштування комунікаційних мереж (водопостачання, водовідведення, теплопостачання, електрифікації та металевої конструкції на перекритті другого ярусу споруди), що не відповідає вимогам статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» та вимогам «Методичних рекомендацій щодо відповідності об`єктів будівництва вимогам нормативно правових актів».
Проте, вказане будівництво потребувало прийняття містобудівних умов на обмежень.
У витязі з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про проектні документації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 23.08.2022 вказано, що відповідно до п.7 Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 06.11.2017 № 289 «Про затвердження Переліку об`єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються» вказані роботи не потребують видачі містобудівних умов та обмежень. 
У висновку експертів за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 24.03.2025 №7-Е, вказано наступне: досліджуваний об`єкт не належить до п. 7 «Переліку об`єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, а саме не належить до: п. 7. Реконструкція водозахисних дамб, каналів, берегоукріплення (за винятком водойм джерел господарсько-питного водопостачання) з облаштуванням елементами благоустрою (переїзди, експлуатаційні дороги) та гідротехнічних споруд на дамбах і каналах (водовипуски, шлюзи-регулятори, трубопереїзди тощо).
Проектна документація щодо «Реконструкції (здійснення протиаварійних протизсувних заходів) протизсувної споруди по вул. Паркова 9 в м. Львів» розроблена без містобудівних умов та обмежень, що є порушенням статті 4 Закону України «Про архітектурну діяльність», статті 29 та 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», вимог «Переліку об`єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються» та вимог п. 4.3 ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» зі Зміною №1 та №2 та відповідно не відповідає вимогам п. 4.1 ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» зі Зміною №1 та №2, адже даний вид об`єкта відсутній у «Переліку об`єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються», який затверджений наказом № 289 від 06.11.2017 року.
Також, відсутня дозвільна документація на фактично проведені будівельні роботи щодо влаштування об`єкту підпірної будівлі літ. А-2 по АДРЕСА_3 (окрім дозволу на проведення земляних робіт на земельній ділянці), встановлено що виконані будівельні роботи без дозвільної документації та без дотримання відстаней до пам`яток архітектури, що порушує вимоги ст. 36, 37 Закону України «Про регулювання містобудівної документації», п. 13.1.4 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» в частині відстані об? єкта будівництва до пам`яток архітектури місцевого значення на АДРЕСА_3 (знаходиться на відстані 1,48-1,98м від пам`ятки архітектури місцевого значення №5098-Лв). Вказане підтверджується висновком експертів за результатами проведення комплексної будівельно – технічної та земельно – технічної експертизи від 09.03.2026 №1263-Е.
Будівництво протизсувної споруди (нежитлової будівлі) в жодному випадку не підпадає під п.1 і п.13 Постанови КМУ №406 від 07.06.2017, оскільки проведено роботи з нового будівництва, а не роботи з переобладнання чи перепланування жилого будинку, на земельній ділянці утворився новий об`єкт на який зареєстрували право власності, змінились геометричні розміри шляхом залиття фундаменту на 730, 6 кв м. 
Крім цього у примітці 1 до Постанови КМУ №406 від 07.06.2017 вказано дія цього переліку не поширюється на об`єкти, що належать до пам`яток культурної спадщини.
Відповідно до вимог ДСТУ-Н Б В.2.1-31:2014 «Настанова з проектування підпірних стін» та з врахуванням п. 6.1. ДСТУ-Н Б В.2.1-31:2014 (типи підпірних стінок за конструктивним рішенням і роботою у грунті) встановлено що технічно можливо виконати споруду для протиаварійних і протизсувних функцій у вигляді підпірної стінки (а не будівлі). 
Відтак, для виконання будь-яких будівельних робіт, які проводилися за адресою: АДРЕСА_3 , замовнику слід було отримати вихідні дані для проектування об`єкта будівництва, затвердити відповідну проектну документацію, отримати право на виконання підготовчих та будівельних робіт, виконати будівельні роботи згідно проектної документації у спосіб визначений законодавством, ввести в експлуатацію об`єкт будівництва і лише після цього здійснити заходи спрямовані на реєстрацію речового права на об`єкт нерухомості. 
Також представник відповідача зазначає, що у частині вимог, заявлених в інтересах Міністерства культури України, застосувати пункт 2 частини першої статті 257 ЦПК України та залишити позов без розгляду у зв`язку з відсутністю належно доведених підстав для здійснення прокурором представництва інтересів цього органу, оскільки у відповіді від 25.09.2024 Міністерство повідомило, що заперечує проти представництва його інтересів. 
Проте, вказане не відповідає дійсності, оскільки саме у відповіді Мінкульту від 25.09.2024 №06/13/8671-24 вказано наступне: «МКСК в межах повноважень, у випадку наявності правових підстав, не заперечує проти представництва інтересів держави Галицькою окружною прокуратурою міста Львова, та готове підтримувати позов окружної прокуратури». Даний лист долучено до матеріалів позовної заяви. 
Крім цього, Мінкульт у судовому засіданні бере участь та підтримує позовні вимоги прокуратури.

Відповідно до вимог ч. 3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд вважає, що позов є обґрунтованим, оскільки під час судового розгляду знайшов своє підтвердження факт здійснення відповідачами будівництва спірного об`єкта без отримання передбачених законодавством дозвільних документів та погоджень уповноважених органів, зокрема у сфері охорони культурної спадщини, а також без документів, що надають право на виконання будівельних робіт. При цьому спірний об`єкт розташований у межах історичного ареалу міста Львова, на території пам`ятки архітектури місцевого значення та в буферній зоні об`єкта всесвітньої спадщини ЮНЕСКО, де законодавством встановлено особливий режим використання території та підвищені вимоги до здійснення будь-яких будівельних робіт.
Доводи відповідачів про те, що спірний об`єкт є виключно протизсувною спорудою та не потребував отримання відповідних дозвільних документів, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та спростовуються наявними у справі доказами. 
Навпаки, досліджені судом докази свідчать про створення нового об`єкта нерухомого майна, на який було зареєстровано право власності, підтверджує виконання робіт за межами дозволених протиаварійних та протизсувних заходів.
За таких обставин суд вважає, що наявні всі передбачені законом підстави для застосування наслідків, встановлених статтею 376 Цивільного кодексу України, а також для припинення речових прав відповідачів на самочинно збудований об`єкт нерухомого майна з покладенням обов`язку знести його за власний рахунок.
Таким чином, суд вважає, що існують всі правові підстави для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідачів суму сплаченого судового збору.
Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

позов задовольнити.
Припинити володіння ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на складову частину об`єкта нерухомого майна: протизсувну споруду (нежитлову будівлю) літ.А-2 площею 730,6 кв м за адресою: АДРЕСА_3 , номер відомостей про речове право 51303769.
Зобов`язати ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) знести за власний рахунок самочинно збудоване нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_3 , а саме складову частину об`єкта нерухомого майна: протизсувну споруду (нежитлову будівлю) під літ.А-2 площею 730,6 кв м.
Стягнути зі ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Львівської обласної прокуратури (код ЄДРПОУ 02910031, Держказначейська служба України, м.Київ, рахунок UA138201720343140001000000774) 6056,00 грн. судового збору, по 3028 грн з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 03.07.2026.

Суддя          І.Р.Волоско