Справа № 606/2100/25 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2026 року       м. Теребовля
Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді Марціцкої І.Б.
з участю секретаря Пазірович Д.В. 
в присутності позивача – ОСОБА_1 
представника позивача – адвоката – Фльорківа О.В.
представника відповідача – Шафрановича Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Теребовля у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Іванівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Приватне агропромислове підприємство «Топільче», про встановлення земельного сервітуту, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Теребовлянського районного суду Тернопільської області суду з позовом до Іванівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Приватне агропромислове підприємство «Топільче» про встановлення земельного сервітуту.
З врахуванням уточнених позовних вимог просила встановити постійний земельний сервітут на земельні ділянки з кадастровими номерами 6125084300:01:002:0040 та 6125084300:01:002:0041, котрі належать на праві комунальної власності Іванівській сільській раді шляхом надання ОСОБА_1 права проїзду транспортним засобом до належної їй на праві приватної власності земельної ділянки з кадастровим номером 61255084300:01:001:0087 через земельні ділянки з кадастровими номерами 6125084300:01:002:0040 та 6125084300:01:002:0041.
На обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка 61255084300:01:001:0087 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Земельну ділянку позивач обробляє самостійно. Під`їзд до вказаної земельної ділянки забезпечувала дорога загального користування. Відповідачем було змінено цільове призначення земельної ділянки, яка слугувала під`їзним шляхом, вказана земельна ділянка стала товарного сільськогосподарського виробництва, яка була поділена та здана в оренду ПАП «Топільче». Своїми діями відповідач позбавив позивача можливості під`їзду до належної їй земельної ділянки, у зв`язку з чим вона не може використовувати земельну ділянку за призначенням. Позивач зверталася до відповідача із пропозицією встановити земельний сервітут, однак представник відповідача відмовляється в договірному порядку встановити безстроковий сервітут. Так як, у інший спосіб задовольнити потребу позивача, як власника земельної ділянки 61255084300:01:001:0087 у проїзді автомобільним транспортом та сільськогосподарською технікою неможливо, ОСОБА_1 просила суд задоволити її позовні вимоги у спосіб викладений у позовній заяві, а саме: встановити безкоштовний безстроковий сервітут шляхом надання позивачу права проїзду транспортним засобом до належної їй на праві приватної власності земельної ділянки з кадастровим номером 61255084300:01:001:0087 через земельні ділянки з кадастровими номерами 6125084300:01:002:0040 та 6125084300:01:002:0041.
Ухвалою від 15 грудня 2025 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.
23 січня 2026 року на адресу суду надійшо клопотаня від представника відповідача про доручення до справи письмових доказів.
Ухвалою суду від 17.03.2026 було закрито підготовче провадження у справі, призначено до розгляду справи по суті.
Позивач разом зі своїм представником у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити позов. ОСОБА_1 повідомила, що у зв`язку із зміною цільового призначення земельної ділянки, яка була дорогою загального користування, вона не може заїхати до своєї ділянки і використовувати її за призначенням. Альтернативного шляху не має, оскільки з протилежного боку належної їй земельної ділянки тече потічок, під`їзд вузький, горбистий, що унеможливлює проїзд сільськогосподарської техніки.
Представник відповідача не визнавав позовні вимоги, заперечував проти їх задоволення, вказав, що селищною радою на виконання законодавчих норм було проведено інвентаризацію земельних ділянок. Виявлені землі сільськогосподарського призначення передані в оренду орендарям, які здійснюють обробіток земельний часток – паїв єдиним масивом. Це дозволило громаді отримати виплати до бюджету, таким чином громада має можливість допомагати ЗСУ, використовувати кошти на свій розвиток. Для забезпечення доступу відповідачу до земельної ділянки було вирішено поділити земельну ділянку кадастровий номер 6125084300:01:002:0029 на дві земельні ділянки 6125084300:01:002:0040 та 6125084300:01:002:0041. Таким чином, відповідач має безперешкодний заїзд через земельну ділянку 6125084300:01:002:0041 площею 0,2391 га, яка не засіяна, не здана в оренду, про що неодноразово вказувалося відповідачу. Однак, ОСОБА_1 не бажає використовувати вказану земельні ділянку для доїзду, а має намір встановити сервітут найбільш обтяжливим способом, а саме: використовувати дві земельні ділянки для під`їзду, таким чином, громада втратить можливість використовувати земельні ділянки за призначенням та отримувати надходження в бюджет.
Представник третьої особи, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, однак заперечень, клопотань заяв не надав, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши сторони судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий № 6125084300:01:001:0087, цільове призначення для товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,3229 га, підстави виникнення права власності свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 06.06.2019, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.0.2019 № 169431255. Належність земельної ділянки позивачу не оспорювалось відповідачем.
20.03.2025 та 25.03.2025 ОСОБА_1 зверталася до Іванівської сільської ради із заявою та претензією про встановлення земельного сервітуту, керуючись ст. 402 ЦК України просила вжити заходів щодо встановлення земельного сервітуту на праві проїзду на транспортному засобі по наявному шляху, який раніше використовувався як дорога для забезпечення доступу до земельної ділянки. 
Як слідує із змісту відповіді від 10.11.2025 № 769, Іванівська сільська рада повідомила, що договір оренди землі на земельну ділянку із кадастровим номером 6125084300:01:002:0029 розірвано 31.10.2025. Доступ до земельної ділянки ОСОБА_1 забезпечено в межах земельних ділянок з кадастровим номером 6125084300:01:001:0085, 6125084300:01:001:0086 орендарем, яких є ПАП «Топільче», та земельною ділянкою кадастровий номер 6125084300:01:001:0961 – власник земельної ділянки ОСОБА_2 , вказаним заїздом ОСОБА_1 користувалася в 2025 році для обробітку своєї земельної ділянки. Параметри доступу до земельної ділянки ОСОБА_1 становлять 198 м – довжина, 4,50 м – ширина. 
Також згідно з листом Іванівської сільської ради від 10.10.2025 № 682, повідомлено про те, що на земельну ділянку із кадастровим номером 6125084300:01:002:0029 земельний сервітут не укладено, оскільки орендарем земельної ділянки досягнуто взаємної згоди на розірвання договору оренди. Земельна ділянка виведена орендарем з обороту та не обробляється. Також повідомлено, що доступ до земельної ділянки ОСОБА_1 забезпечено з південної сторони масиву в якому розташована земельна ділянка ОСОБА_1 . 
Відповідно до рішення сесії Іванівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 649 від 24.10.2025 припинено дію договору оренди земельної ділянки від 15.02.2022 з ПАП «Топільче» шляхом його розірвання за згодою сторін, загальною площею 0,5849 га, кадастровий номер 6125084300:01:002:0029 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
На виконання вказано рішення між Іванівською сільською радою та ПАП «Топільче» укладено додаткову угоду про дострокове розірвання договору оренди землі від 15.02.2022 року, земельну ділянку кадастровий номер 6125084300:01:002:0029 повернуто Іванівській сільській раді на підставі Акта приймання - передачі об`єкта оренди від 31.10. 2025. 
Згідно з рішенням сесії Іванівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 655 від 24.10.2025, надано дозвіл Іванівській сільській раді на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності кадастровий номер 6125084300:01:002:0029 загальною площею 0,5849 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на земельні ділянки площею 0,2391 га та 0,3458 га. 
В подальшому рішенням сесії Іванівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 680 від 19.12.2025 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки 6125084300:01:002:0029 на земельні ділянки площею 0,2391 га кадастровий номер – 612584300:01:002:0041 та площею 0,3458 га кадастровий номер 612584300:01:002:0040 – цільове призначення для сільськогосподарського виробництва.
Вказані обставини також підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ – 6301697982025 від 19.11.2025, НВ – 6301697992025 та витягами з Державного реєстру речових прав № 458662711, 458664970 від 29.12.2025.
Як вбачається із відповіді Іванівської сільської ради від 19.01.2026 № 47 земельна ділянка кадастровий номер – 612584300:01:002:0041 у власність або користування третім особам не передана. Земельна ділянка кадастровий номер – 612584300:01:002:0040 площею 0,3458 га передана в оренду ПАП «Топільче», на підтвердження долучено рішення сесії Іванівської сільської ради від 19.12.2025 № 683 про надання в оренду земельної ділянки ПАП «Топільче» та договір оренди землі від 23.12.2025, який укладено між Іванівською сільською радою та ПАП «Топільче» строком на сім років. 
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За змістом статей 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.
Статтею 98 ЗК України визначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.
Статтею 401 ЦК України визначено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).
Згідно з частинами першою, третьою статті 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.
Статтею 404 ЦК України передбачено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.
Отже, закон вимагає від позивача надання суду доказів того, що нормальне використання своєї власності неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому необхідно довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити будь-яким іншим способом.
Передумовою звернення до суду за встановленням сервітуту має бути доказ вчинення дій щодо встановлення сервітуту та недосягнення про це згоди між сторонами. Якщо ж до звернення до суду не вчинялися дії щодо встановлення сервітуту за домовленістю сторін (зокрема, відсутнє звернення до іншої сторони з пропозицією про укладення договору про встановлення сервітуту), то в суду немає підстав для задоволення відповідних вимог у зв`язку з відсутністю у позивача права вимагати встановлення сервітуту за рішенням суду. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.11.2024 у справі № 923/898/21.
Сервітут - це право обмеженого користування чужим майном (земельною ділянкою), то потреба у встановленні сервітуту виникає у тих випадках, коли особа не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 905/3280/16, від 23.09.2020 у справі № 917/133/17. Договір про встановлення сервітуту має бути направлений на реалізацію зазначеної потреби і слугувати цілі за якої нормальне використання своєї власності неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. Отже, потреби, які можуть бути задоволені за рахунок користування чужим майном шляхом встановлення сервітуту, повинні мати характер вимушених та/або неминучих, які, за умовами спору, що розглядаються випливають як з вимог законодавства, так і правової природи та регулювання землекористування.
Як діюче законодавство так і сформована судова практика вказує, що передумовами для встановлення сервітуту повинні бути:
- звернення зацікавленої особи до власника земельної ділянки з пропозицією щодо встановлення сервітуту на умовах, що є ідентичними в подальшому заявленими у позові;
- наявність обставин, що унеможливлюють користування майном позивача у спосіб інший, ніж через встановлення сервітуту. Аналогічний за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 12.01.2022 у справі № 663/917/17, від 19.01.2022 у справі № 363/620/19 та від 12.04.2022 у справі № 306/612/20.
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Всупереч вказаним нормам законодавства, позивач не зверталася до іншої сторони з пропозицією про укладення договору про встановлення сервітуту, де вказувались конкретні умови використання та обтяження земельної ділянки, зверталася тільки із претензією про встановлення сервітуту, не вказуючи конкретних обставин та умов для встановлення сервітуту.
Відповідно до роз`яснень викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 N 24-150/0/4-13 при вирішенні спорів щодо встановлення сервітуту судам слід з`ясовувати, чи звертався позивач з такою вимогою безпосередньо до власників майна і чи вирішувалося це питання між сторонами в добровільному порядку, чи не будуть внаслідок установлення сервітуту порушуватись права власників майна або інших його користувачів, чи може позивач задовольнити свою потребу у користуванні своїм майном інакше як установленням такого сервітуту. У рішенні суд повинен зазначити, в якій саме частині належного відповідачу майна встановлено сервітут і в якому розмірі, чітко визначити обсяг прав особи, що звертається з питанням обмеженого користування чужим майном.
Позивачем не надано ні графічних матеріалів, ні технічної документації, ні викопіювання з планово-картографічних матеріалів, ні висновку експерта, які б підтверджували, в якому розмірі необхідно встановити сервітут, на яких частинах земельних ділянок такий сервітут встановлюється. 
Також в ході судового розгляду суду позивачем не представлено доказів на підтвердження неможливості використання її земельної ділянки без обтяження сервітутом земельних ділянок відповідача, не надано обґрунтованих доводів, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким-небудь іншим способом. На доводи представника відповідача, що позивач може використовувати земельну ділянку кадастровий 6125084300:01:002:0041 площею 0,2391 га, яка не засіяна, не здана в оренду, без встанвлення сервітут у на земельну ділянку 6125084300:01:002:0040, що дасть можливість її використовувати за призначенням, позивач вказала, що доїзд до її земельної ділянки через земельну ділянку 6125084300:01:002:0041 можливий, однак їй незручно ним користуватися, оскільки потрібно об`їжджати земельні ділянки, а проїзд через дві земельні ділянки 6125084300:01:002:0041 та 6125084300:01:002:0040 дозволяє їй з одного боку заїхати з іншого виїхати і не створює незручностей.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про встановлення постійного земельного сервітуту на земельні ділянки з кадастровими номерами 6125084300:01:002:0040 та 6125084300:01:002:0041, котрі належать на праві комунальної власності Іванівській сільській раді шляхом надання ОСОБА_1 права проїзду транспортним засобом до належної їй на праві приватної власності земельної ділянки з кадастровим номером 61255084300:01:001:0087 через земельні ділянки з кадастровими номерами 6125084300:01:002:0040 та 6125084300:01:002:0041 слід відмовити.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір в разі відмови в задоволенні позову покладається на позивача.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 5, 12, 81, 82, 84, 141, 223, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Іванівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Приватне агропромислове підприємство «Топільче» про встановлення постійного земельного сервітуту на земельні ділянки з кадастровими номерами 6125084300:01:002:0040 та 6125084300:01:002:0041, котрі належать на праві комунальної власності Іванівській сільській раді шляхом надання ОСОБА_1 права проїзду транспортним засобом до належної їй на праві приватної власності земельної ділянки з кадастровим номером 61255084300:01:001:0087 через земельні ділянки з кадастровими номерами 6125084300:01:002:0040 та 6125084300:01:002:0041 – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.
Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст виготовлено 29 травня 2026 року.

Головуючий суддя І.Б. Марціцка