Справа №592/4803/26 	Головуючий у суді у 1 інстанції -  ОСОБА_1 	
Номер провадження 11-кп/816/1006/26 	Суддя-доповідач -  ОСОБА_2  	
Категорія - 98 	  	

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2026 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі: 
судді-доповідача - ОСОБА_3 , 
суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 
з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12026200600000034 від 08 січня 2026 року за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , заступника керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 квітня 2026 року, яким
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лисичанськ, Луганської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, 
визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України,
з участю сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_10 ,
обвинуваченого - ОСОБА_9 (в режимі ВКЗ),
захисника - ОСОБА_11 (в режимі ВКЗ),
у с т а н о в и л а:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 квітня 2026 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки 6 місяців.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 визначено обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 16 квітня 2026 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк призначеного ОСОБА_9 покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 17 лютого 2026 року до дня набрання вироком законної сили з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_9 у виді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави витрати на проведення судової експертизи в розмірі 12 734 грн 50 коп.
Цим вироком ОСОБА_9 визнано винуватим у тому, що він перебуваючи в установі попереднього ув`язнення (камерах ДУ «Сумський слідчий ізолятор» за адресою: м. Суми, проїзд Гайовий, 19), маючи навички роботи з електронно-обчислювальною технікою та діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, у період з червня по жовтень 2024 року вчинив ряд умисних кримінальних правопорушень, пов`язаних із заволодінням грошовими коштами громадян шляхом обману (шахрайство) з використанням електронно-обчислювальної техніки за таких обставин.
Для реалізації злочинного умислу ОСОБА_9 спільно зі співучасниками, всупереч Правилам внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, незаконно здобули та зберігали мобільні термінали з іmеі: НОМЕР_1 та іmеі: НОМЕР_2 , які є електронно-обчислювальною технікою (побудовані на основі мікропроцесорів і призначені для автоматичної обробки інформації при вирішенні обчислювальних та інформаційних завдань), а також сім-картки операторів мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» з номерами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 та ПрАТ «ВФ Україна» з номером НОМЕР_5 . На зазначені телефони було встановлено месенджери «Telegram» та «Viber» для введення в оману громадян, які розміщували оголошення про продаж товарів на торговельному майданчику «OLX.UA». Крім того, обвинувачений заздалегідь отримав відомості про реквізити банківських рахунків, які мав намір у подальшому використовувати для перерахування та заволодіння грошовими коштами потерпілих.
У подальшому, 27 червня 2024 року ОСОБА_9 та Особа (яка утримувалася разом з обвинуваченим у камері № 40 ДУ «Сумський слідчий ізолятор» та яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ) знайшли розміщене в мережі Інтернет на торговельному онлайн-майданчику «OLX.UA» оголошення про продаж швейної машинки вартістю 3500 грн, яке було опубліковане ОСОБА_12 . 
Після узгодження деталей, ОСОБА_9 зателефонував ОСОБА_12 , представився працівником АТ КБ «ПриватБанк» та під вигаданим приводом переконав потерпілу ввести на своєму телефоні комбінацію символів і цифр НОМЕР_7. Внаслідок цих дій, які потерпіла виконала, перебуваючи під впливом обману, поза її волею було активовано функцію безумовної переадресації викликів та повідомлень з її абонентського номера НОМЕР_6 на підконтрольний учасникам злочинної схеми номер НОМЕР_5 . Отримавши доступ до її персональних даних, обвинувачений здійснив несанкціонований вхід до мобільного додатка «Приват24», відкритого на ім?я ОСОБА_12 , дізнався номери карткових рахунків потерпілої та, продовживши спілкування в «Telegram», схилив її зняти готівку через термінал самообслуговування АТ КБ «ПриватБанк» й перерахувати на невстановлені досудовим розслідуванням банківські рахунки, реквізити яких їй продиктував ОСОБА_9 , на загальну суму 31 000 грн, якими співучасники розпорядилися на власний розсуд.
Не зупиняючись на вчиненому, у період з 21 по 22 вересня 2024 року ОСОБА_9 , діючи повторно, за попередньою змовою з ОСОБОЮ, залучили до своєї протиправної діяльності іншого співучасника, який на той час разом із ними утримувався в камері № 35 ДУ «Сумський слідчий ізолятор» за адресою: м. Суми, проїзд Гайовий, 19 (матеріали щодо якого виділені в окреме провадження). Останній надав згоду на участь у вчиненні шахрайських дій.
Реалізуючи спільний умисел та використовуючи наявні мобільні термінали, співучасники діючи за аналогічною схемою: підшукали в мережі Інтернет на торговельному онлайн-майданчику «OLX.UA» оголошення про продаж зимової шуби вартістю 2 000 грн, яке було опубліковане потерпілою ОСОБА_13 ; ОСОБА_9 зателефонував потерпілій та умисно змінивши голос, представився працівником АТ КБ «ПриваБанк» та під вигаданим приводом переконав ОСОБА_13 ввести на своєму телефоні комбінацію символів і цифр « НОМЕР_7 »; внаслідок виконання потерпілою цих вказівок, було активовано функцію безумовної переадресації викликів і повідомлень з її абонентського номера НОМЕР_8 на підконтрольний учасникам злочинної схеми номер НОМЕР_5 . 
У подальшому ОСОБА_9 , отримуючи вхідні дзвінки та повідомлення, призначені для потерпілої ОСОБА_13 від АТ КБ «ПриватБанк», та використовуючи її особисті дані, 21 вересня 2024 року здійснив несанкціонований вхід до мобільного додатка «Приват24», відкритого на ім`я потерпілої ОСОБА_13 , з мобільного терміналу, який перебував у його користуванні. Надалі ОСОБА_9 , під вигаданим приводом «активації отримання коштів» схилив потерпілу ОСОБА_13 підійти до найближчого термінала самообслуговування АТ КБ «ПриватБанк» у м. Запоріжжі, де відповідно до наданих їй вказівок, вона зняла готівкові грошові кошти з власного банківського рахунку на загальну суму 18 000 грн та перерахувала на банківські рахунки, реквізити яких їй продиктував ОСОБА_9 .
Після цього у зв`язку з відключенням електропостачання, ОСОБА_9 ініціював перенесення подальших дій на наступний день, на що потерпіла ОСОБА_13 погодилася.
У подальшому, 22 вересня 2024 року ОСОБА_9 та залучений ним інший співучасник (матеріали щодо якого виділені в окреме провадження) почергово продовжували інструктувати потерпілу телефоном, внаслідок чого вона сумарно перевела на рахунки третіх осіб, які не знали про злочинний умисел, 25000 грн. Отриманими коштами співучасники в подальшому розпорядилися на власний розсуд, чим заподіяли потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.
Не зупиняючись на вчиненому, ОСОБА_9 та ОСОБА, діючи повторно та за попередньою змовою, не пізніше 02 жовтня 2024 року, перебуваючи в камері № 35 ДУ «Сумський слідчий ізолятор» за адресою: м. Суми, проїзд Гайовий, 19, та використовуючи наявні мобільні термінали, підшукали розміщене в мережі Інтернет на торговельному онлайн-майданчику «OLX.UA» оголошення про продаж зимової шуби вартістю 3 500 грн, яке було опубліковане ОСОБА_14 (донькою ОСОБА_15 ).
02 жовтня 2024 року о 14 год 31 хв ОСОБА, реалізовуючи спільний протиправний умисел, спрямований на заволодіння чужими грошовими коштами шляхом обману, та діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , зателефонував ОСОБА_16 на номер телефону НОМЕР_9 , який був вказаний в оголошенні, з метою перевірки його активності.
Після цього ОСОБА_9 , 02 жовтня 2024 року о 17 год 58 хв та о 18 год 04 хв знову зателефонував потерпілому ОСОБА_15 на номер телефону НОМЕР_10 змінивши інтонацію свого голосу та представився працівницею АТ КБ «ПриватБанк». Шляхом обману ОСОБА_9 змусив потерпілого активувати переадресацію викликів, дізнався реквізити його карток через банківські сповіщення та скоординував дії потерпілого біля термінала самообслуговування АТ КБ «ПриватБанк», що розташований за адресою: м. Умань вул. Європейська, 52. Під приводом «активації отриманих коштів» потерпілий перерахував на вказані обвинуваченим картки 20000 грн. Отриманими коштами співучасники в подальшому розпорядилися на власний розсуд, чим завдали потерпілому ОСОБА_15 матеріальну шкоду на вказану суму. 
Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи особі, які їх подали.
До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 та заступника керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_8 , відповідно до яких:
- прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 просить вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 квітня 2026 року скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 призначити покарання за ч. 4 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом складання покарання, призначеного за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2024 року, та покарання за цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років. У строк остаточно призначеного покарання зарахувати повністю відбуте покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2024 року у виді позбавлення волі строком на 6 років 6 місяців. В іншій частині вирок залишити без змін;
- заступник керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_17 просить скасувати вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 квітня 2026 року стосовно ОСОБА_9 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі обвинуваченого внаслідок його м`якості. Просить ухвалити новий вирок, яким за ч. 4 ст. 190 КК України призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років. На підставі частин 2, 4 ст. 70 КК України до цього покарання повністю приєднати відбуте обвинуваченим покарання, призначене вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2024 року у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі, та остаточно визначити ОСОБА_9 покарання у виді 12 років 6 місяців позбавлення волі. У строк відбування покарання зарахувати повністю відбуте ним покарання за попереднім вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2024 року. В іншій частині вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 , зазначає про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.
Посилаючись на положення ч. 4 ст. 70 КК України, апелянт вказує, що якщо після постановлення вироку буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими статтями 70, 72 КК України.
Як встановлено з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 раніше був засуджений вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2024 року за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років 6 місяців, яке він відбув повністю та був звільнений 10 березня 2025 року у зв`язку з відбуттям строку покарання.
Кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 190 КК України, за якими ухвалено оскаржуваний вирок, обвинувачений вчинив 27 червня 2024 року, 22 вересня 2024 року та 02 жовтня 2024 року, тобто до постановлення попереднього вироку від 10 жовтня 2024 року.
За таких обставин, на переконання прокурора, суд першої інстанції після призначення покарання за ч. 4 ст. 190 КК України був зобов`язаний визначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, зарахувавши у строк остаточного покарання повністю відбуте покарання за попереднім вироком суду.
В обґрунтування апеляційної скарги заступник керівника обласної прокуратури ОСОБА_17 зазначає, що призначене ОСОБА_9 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості.
Апелянт вказує, що визнання ОСОБА_9 своєї вини та надання ним показань слідчому і суду відбулося виключно в межах обставин, підтверджених іншими доказами. При цьому будь-яких відомостей, які мали б істотне значення для розгляду кримінального провадження по суті та не були відомі органу досудового розслідування, обвинувачений не повідомив. Відтак, на переконання прокурора, зазначені обставини не могли бути підставою для призначення покарання, наближеного до мінімальної межі санкції статті.
Крім того, апелянт звертає увагу на те, що обвинувачений не відшкодував потерпілим шкоду, заподіяну його злочинними діями, у розмірі 76 000 грн. Раніше він неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, однак належних висновків для себе не зробив і на шлях виправлення не став.
Більше того, новий умисний тяжкий злочин обвинувачений вчинив у період відбування покарання за попереднім вироком суду за ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 190 КК України. За таких обставин, на думку апелянта, призначене судом першої інстанції покарання є невиправдано м`яким і не сприятиме досягненню мети покарання, а саме його виправленню та попередженню вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Крім того, апелянт зазначає, що інкриміновані обвинуваченому шахрайські дії були вчинені ним у період з 27 червня 2024 року по 02 жовтня 2024 року, тобто до постановлення попереднього вироку від 10 жовтня 2024 року. За таких обставин на ОСОБА_9 поширюються вимоги ч. 4 ст. 70 КК України щодо призначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, які суд першої інстанції не застосував, незважаючи на наявність для цього законних підстав.
Обвинувачений ОСОБА_9 у запереченнях на апеляційні скарги наголошує на законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції. Зазначає, що істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування судового рішення, не встановлено.
Позиції учасників апеляційного провадження.
Прокурор ОСОБА_10 вимоги апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 підтримала частково, а апеляційну скаргу заступника керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_8 просила задовольнити в повному обсязі.
Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_11 заперечили проти задоволення апеляційних скарг, вважаючи їх необґрунтованими. Сторона захисту наголосила на законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції.
Потерпілі у судове засідання не з`явились, хоча про час та місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді - доповідача щодо змісту оскаржуваного судового рішення, доводи прокурора на підтримку поданих апеляційних скарг, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_11 , перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394, ч. 1 ст. 404 КПК України, враховуючи, що фактичні обставини кримінального провадження щодо обвинувачення ОСОБА_9 ніким не оспорюються, а докази щодо них на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції стосовно цих обставин не підлягають перевірці судом апеляційної інстанції.
Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом (ч. 1, 2 ст. 370 КПК України).
Відповідно до статті 65 КК України суд призначає покарання, не тільки в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.
Призначаючи покарання ОСОБА_9 , суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України належать до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, судимості у встановленому законом порядку не зняті і не погашені, є працездатною особою, визнав свою винуватість, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра, однак перебуває на обліку у лікаря-нарколога. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав повне визнання винуватості обвинуваченим. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Враховуючи, що обвинувачений раніше був засуджений за аналогічні кримінальні правопорушення, однак належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знову вчинив кримінальні правопорушення проти власності, перебуваючи під вартою в ДУ «Сумський слідчий ізолятор» за попереднім вироком, суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, обґрунтовано дійшов висновку про неможливість його виправлення без ізоляції від суспільства. З огляду на це суд призначив ОСОБА_9 покарання за ч. 4 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
При цьому ні вид, ні строк призначеного ОСОБА_9 покарання не оспорюються в апеляційній скарзі прокурора ОСОБА_7 . Водночас заступник керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_17 , порушуючи в апеляційній скарзі питання про призначення обвинуваченому покарання за ч. 4 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років, не навів жодних додаткових доводів щодо м`якості призначеного покарання, фактично обґрунтувавши свої вимоги обставинами, які вже були належним чином враховані судом першої інстанції.
З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги заступника керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_8 у частині призначення ОСОБА_9 більш суворого покарання за ч. 4 ст. 190 КК України.
Разом із тим колегія суддів погоджується з доводами обох апеляційних скарг про необхідність застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України.
За правилами ч. 1, 4 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. За правилами, передбаченими частинами 1-3 цієї статті, покарання призначається, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.
Відповідно до правового висновку, що міститься у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01 червня 2020 року (справа №766/39/17), при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили. Відтак, якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК (за сукупністю злочинів).
Відповідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 раніше був засуджений вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2024 року за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років 6 місяців.
Водночас кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 190 КК України, за які ОСОБА_9 визнано винуватим оскаржуваним вироком, були вчинені 27 червня 2024 року, 22 вересня 2024 року, 02 жовтня 2024 року, тобто до ухвалення вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2024 року.
За таких обставин при призначенні остаточного покарання суд першої інстанції зобов`язаний був застосувати положення ч. 4 ст. 70 КК України та визначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень із застосуванням принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, урахувавши покарання, призначене вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2024 року. Проте суд першої інстанції цього не зробив, не застосувавши норму закону, яка підлягала застосуванню, чим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.
Зазначене порушення, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 та п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, є безумовною підставою для скасування вироку в частині призначеного покарання та ухвалення апеляційним судом нового вироку в цій частині на підставі п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України.
Враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, а також наявність обставин, що пом`якшують покарання, колегія суддів вважає, що необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень є покарання, призначене судом першої інстанції, у виді позбавлення волі строком 4 роки 6 місяців. 
Водночас, відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України, остаточне покарання ОСОБА_9 слід призначити за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного складання покарань, призначених за цим вироком та вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2024 року.
У зв`язку з призначенням ОСОБА_9 остаточного покарання на підставі вимог ч. 4 ст. 70 КК України, відповідно до положень ст. 72 КК України, у строк відбування покарання за цим вироком підлягає зарахуванню покарання, повністю відбуте ним за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2024 року.
Таким чином, апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга заступника керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_8 - частковому задоволенню. Вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_9 покарання підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України, з ухваленням у цій частині нового вироку. В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін. 
Керуючись статтями 404, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 задовольнити, а апеляційну скаргу заступника керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 квітня 2026 року стосовно ОСОБА_9 в частині призначеного покарання скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 за вчиненні кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 190 КК України, призначити покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 6 місяців.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного складання покарань, призначених за цим вироком та вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2024 року, призначити ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років.
Строк відбування покарання обчислювати з моменту набрання вироком законної сили, тобто з 30 червня 2026 року.
На підставі ч. 4 ст. 70, ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати у строк відбування призначеного ОСОБА_9 покарання строк його попереднього ув`язнення з 17 лютого 2026 року до 29 червня 2026 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі та повністю відбуте покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2024 року у виді позбавлення волі строком 6 років 6 місяців.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня отримання його копії. 

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5