ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2026 року   Справа № 918/702/25 
Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Тимошенко О.М. ,  суддя Розізнана І.В. 
секретар судового засідання Соколовська О.В.
за участю представників:
скаржника – Серебряник О.О.
прокурора – Марщівська О.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс" на рішення Господарського суду Рівненської області від 25.03.2026 у справі №918/702/25 (повний текст складено 03.04.2026)
за позовом заступника керівника Сарненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рокитнівської селищної ради Сарненського району Рівненської області
до відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс",
до відповідача 2 Комунального некомерційного підприємства "Рокитнівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування" Рокитнівської селищної ради
про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 63018,14 грн

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Рівненської області від 25.03.2026 у справі №918/702/25 позов задоволено.
Визнано недійсною Додаткову угоду № 7 від 18.09.2023 до Договору № 307 про постачання електричної енергії споживачу від 30.12.2022, укладеного між Комунальним некомерційним підприємством "Рокитнівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування" Рокитнівської селищної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс".
Визнано недійсною Додаткову угоду № 8 від 15.12.2023 до Договору № 307 про постачання електричної енергії споживачу від 30.12.2022, укладеного між Комунальним некомерційним підприємством "Рокитнівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування" Рокитнівської селищної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс".
Визнано недійсною Додаткову угоду № 9 від 28.12.2023 до Договору № 307 про постачання електричної енергії споживачу від 30.12.2022, укладеного між Комунальним некомерційним підприємством "Рокитнівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування" Рокитнівської селищної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс".
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс" на користь Рокитнівської селищної ради Сарненського району в дохід місцевого бюджету кошти у розмірі 63018,14 грн.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс" на користь Рівненської обласної прокуратури понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 6056,00 грн.
Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства "Рокитнівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування" Рокитнівської селищної ради на користь Рівненської обласної прокуратури понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 6056,00 грн.
Суд першої інстанції виснував про наявність представництва інтересів держави та наявність підстав для захисту інтересів держави шляхом звернення до суду з даним позовом. Місцевий господарський суд повважав, що сторонами не підтверджено правомірності дій щодо зміни істотних умов договору про закупівлю після його підписання та до виконання в повному обсязі, зміна ціни є безпідставною, суперечить принципам максимальної економії та ефективності, встановлених ст. 5 Закону України "Про публічні закупівлі", здійснена з порушенням вимог ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а тому додаткові угоди №7-9 підлягають визнанню недійсними відповідно до ст. ст. 203, 215 ЦК України.
Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс" звернулося до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 25.03.2026 у справі № 918/702/25. Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову заступника керівника Сарненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рокитнівської селищної ради Сарненського району Рівненської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР ГАЗ РЕСУРС" про визнання недійсними додаткових угод № 7 від 18.09.2023, № 8 від 15.12.2023, № 9 від 28.12.2023 до Договору про постачання електричної енергії споживачу від 30.12.2022 № 307, які укладені між Комунальним некомерційним підприємством "Рокитнівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування"Рокитнівської селищної ради (Споживач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "УКР ГАЗ РЕСУРС" (Постачальник) та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР ГАЗ РЕСУРС" на користь Рокитнівської селищної ради Сарненського району Рівненської області в дохід місцевого бюджету кошти у розмірі 63 018,14 грн - відмовити у повному обсязі. Судові витрати покласти на прокурора.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає наступне:
- ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС" вважає, що прокурором не підтверджено належним чином підстави для представництва в суді інтересів позивача, а саме Рокитнівської селищної ради Сарненського району Рівненської області;
- ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС" вважає, що моніторинг прокуратурою веб порталу "Prozorro" та вивчення інформації у сфері здійснення публічних закупівель щодо можливих порушень вимог законодавства при використанні бюджетних коштів суперечить статті 131-1 Конституції України, адже прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді в порядку, що визначені законом;
- за відсутності акту органу державного фінансового контролю, складеного за результатами належних заходів, висновки про порушення законодавства у сфері публічних закупівель є юридично нікчемними , а прокурор не вправі підміняти контрольні повноваження Держаудитслужби власною оцінкою фінансово-господарських операцій;
- на момент укладення зазначених вище додаткових угод, сторони виходили з можливості неодноразового збільшення ціни за одиницю товару до 10%, виходячи з формулювання, визначеного у пункті 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", адже правова позиція, щодо такого застосування вказаної норми Закону була викладена Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у постанові від 05.07.2021 у справі № 826/11063/17 та згодом підтверджена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 420/17618/21 та якими, на час укладення Договору та додаткових угод до нього керувалися відповідачі (споживач та постачальник), при застосуванні норм Закону України "Про публічні закупівлі" у процесі укладення та виконання господарських договорів, тобто Сторони виходили із принципу правової визначеності, адже зазначений принцип має на меті забезпечення учасників правовідносин можливістю точно спрогнозувати результати своїх дій, бути впевненими в незмінності свого правового статусу, набутих прав і обов`язків на момент укладення зазначених вище додаткових угод;
- фактично сторони Договору діяли у відповідності до вимог законодавства, керуючись роз`ясненнями Мінекономіки, як Уповноваженого органу у сфері публічних закупівель та враховуючи судову практику Верховного Суду, викладену у постановах від 05.07.2021 у справі № 826/11063/17 та від 05.04.2023 у справі № 420/17618/21. Враховуючи вище викладене, оскаржувані додаткові угоди до договору про закупівлю, є дійсними, законними та укладеними без порушення вимог пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі";
- звертає увагу на практику Суду Європейського Союзу у сфері публічних закупівель та Директиви 2014/25/ЄС, яка встановлює спеціальні правила публічних закупівель для так званих, utilities-секторів;
- також звертає увагу на застосування до правовідносин сторін у даній справі частини першої статті 44 Закону України "Про публічні закупівлі" та відсутності підстав для застосування до правовідносин сторін статті 1212 ЦК України;
- виходячи з норм спеціального Закону у сфері публічних закупівель та норм КУпАП, у даному випадку, адміністративно-деліктна реалізація статті 44 Закону України "Про публічні закупівлі" відбувається через статтю 164-14 КУпАП, яка передбачає адміністративне стягнення (штраф) за внесення змін до істотних умов договору у порядку не передбаченому Законом, у тому числі, порушення вимог частини 5 статті 41 Закону, і така відповідальність за своєю правовою природою є адміністративною, а не цивільною;
- навіть за умови визнання судом порушення вимог Закону України "Про публічні закупівлі" (у даному випадку, пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону), на думку ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС", належним і пропорційним способом реагування є застосування саме механізмів публічно-правової відповідальності, передбачених статтею 44 Закону України закупівлі" та статті 164-14 КУпАП "Про публічні закупівлі", а не автоматичне визнання додаткових угод недійсними та стягнення коштів за правилами безпідставного збагачення;
- на сьогодні судами сформувалися дві паралельні та взаємовиключні практики: 1) адміністративна: за порушення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі"; відповідальність несе уповноважена або посадова особа замовника; на підставі статті 44 Закону України "Про публічні закупівлі"; та статті 164-14 КУпАП; у вигляді штрафу; у строки, встановлені статтею 38 КУпАП; 2) господарська: за порушення пунктів 2 та 7 частини п`ятої статті 41 Закону; фактичний майновий тягар покладається на постачальника; шляхом визнання додаткових угод недійсними; та стягнення коштів за статтями 216 та 1212 ЦК України, не обмежуючись будь-якими строками притягнення до відповідальності. Таким чином, за одне й те саме порушення: один суб`єкт (споживач) - несе адміністративну відповідальність у вигляді штрафу та протягом шести місяців після порушення; інший (постачальник) відповідальність відповідальності- фактично несе цивільно-майнову та без обмеження строків притягнення до такої, що прямо суперечить спеціальному Закону України "Про публічні закупівлі";
- внаслідок цього: створюється нова форма відповідальності, не передбачена Законом; порушується пункт 22 частини першої статті 92 Конституції України; підривається принцип правової визначеності та передбачуваності. Закон України "Про публічні закупівлі" не передбачає цивільно-правових наслідків для постачальника за порушення пункту 2 частини 5 статті 41 Закону, а відповідальність за такі дії спеціально врегульована статтею 44 Закону та статтями 38 та 164-14 КУпАП, отже, звертаючись з позовом про визнання угод недійсними та стягнення коштів прокурор фактично намагається створити нову форму відповідальності, якої спеціальний Закон не містить. Заявлений прокурором спосіб захисту суперечить статті 92 Конституції України; принципу lex specialis derogat generali; принципу правової визначеності, отже, є неналежним способом захисту прав держави що є самостійною підставою для відмови у позові;
- застосування статті 1212 ЦК України у спорах щодо порушення частини п`ятої статті 41 України " Про публічні закупівлі" є юридично некоректним, оскільки стаття 1212 ЦК України не є нормою відповідальності і не може виконувати санкційну функцію, а використання її як "інструменту повернення коштів" у відповідь на порушення імперативної норми Закону фактично означає намаганням прокурора створити нову санкцію, не передбачену законом;
- обраний прокурором спосіб захисту прав держави є неналежним, неправомірним та суперечить закону, а отже, позов прокурора не підлягає задоволенню.
30.04.2026 на адресу суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи №918/702/25.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.05.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс" на рішення Господарського суду Рівненської області від 25.03.2026 у справі №918/702/25 залишено без руху. Запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали та надати Північно-західному апеляційному господарському суду належні докази доплати 11 206 грн 40 коп. судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.
11.05.2026 на адресу суду від ТОВ "Укр Газ Ресурс" надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої долучено докази сплати судового збору.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс" на рішення Господарського суду Рівненської області від 25.03.2026 у справі №918/702/25. Розгляд апеляційної скарги призначено на "02" червня 2026 р. об 14:00 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601, м. Рівне, вул. Яворницького, 59, у залі судових засідань №3. Запропоновано учасникам справи у строк до 28.05.2026 надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмові відзиви на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому ст. 263 ГПК України, та докази надсилання копії відзивів та доданих до них документів іншим учасникам справи.
В судовому засіданні представник скаржника підтримала доводи апеляційної скарги. 
В судовому засіданні прокурор заперечила доводи апеляційної скарги.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про місце, час і дату повідомлялися належним чином. 
Щодо клопотання про зупинення провадження у справі №918/702/25 колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов`язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов`язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення. Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.
Зупинення провадження у справі - це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.
Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов`язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів, тощо, що не можуть бути з`ясовані та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для конкретної справи, провадження у якій зупинено.
Враховуючи вимоги закону, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, як пов`язана справа, яка розглядається даним судом, із справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.
Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: непідвідомчості; обмеженості предметом позову; неможливості розгляду тотожної справи; певної черговості розгляду вимог.
Таким чином, зупинення провадження у справі процесуальний закон пов`язує із неможливістю розгляду справи, що розглядається, до вирішення іншої справи.
При цьому пов`язаність справ полягає в тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на зібрання та оцінку доказів у даній справі, і ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.
Колегія суддів апеляційної інстанції наголошує, що законодавець прямо застеріг у неможливості зупинення провадження у справі до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, якщо зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. 
Ураховуючи: приписи п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України; докази, які наявні в матеріалах даної справи; враховуючи доводи сторін щодо можливості/доцільності зупинення провадження у справі, колегія суддів апеляційної інстанції виснує про відсутність об`єктивної неможливості розгляду даної справи, а відтак і відсутності правових підстав для зупинення провадження у справі № 903/135/25 до закінчення розгляду Конституційним Судом України справи № 3-78/2026(178/26). Із огляду на зазначене клопотання відповідача про зупинення провадження у справі не підлягає задоволенню.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 12.05.2026 у справі №924/560/24.
Крім того, на час розгляду апеляційної скарги положення пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" є чинними, не визнані неконституційними та підлягають застосуванню судом при вирішенні спору. Суд не вправі відмовитися від застосування чинної норми закону лише з підстав відкриття конституційного провадження щодо її перевірки.
Також суд звертає увагу, що у постанові Верховного Суду від 20.05.2026 відмовлено у справі № 910/4865/24 в задоволенні аналогічного клопотання за позовом керівника Дніпровської окружної прокуратури м. Києва в інтересах держави в особі Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації та Управління освіти Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом до ТОВ "РТЕ Юкрейн" про визнання додаткових угод до договору про постачання електричної енергії споживачу № 123 від 01.09.2023 недійсними та стягнення 823 326,78 грн надмірно сплачених коштів (з посиланням на п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі"). 
Також Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 01.03.2024 у справі № 910/17615/20 наголосив, що зупинення провадження з підстав розгляду справи в Конституційному Суді України не повинно бути інструментом для необґрунтованого зволікання.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що заявником не доведено наявності передбачених пунктом 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України підстав для зупинення провадження у справі №918/702/25, у зв`язку з чим клопотання представника про зупинення провадження у справі задоволенню не підлягає.
Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановлені оскаржуваного рішення суду, зазначає наступне.
Як вбачається із матеріалів справи, Комунальним некомерційним підприємством "Рокитнівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування" Рокитнівської селищної ради (далі - КНП "Рокитнівська БЛІЛ") проведено відкриті торги з особливостями UA-2022-12-09-006943-а за предметом закупівлі: ДК 021:2015: 09310000-5 Електрична енергія - (електрична енергія).
За результатами торгів переможцем визначено Товариство з обмеженою відповідальністю "УКР ГАЗ РЕСУРС" (далі - ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС"), з яким в подальшому укладено Договір № 307 про постачання електричної енергії споживачу від 30.12.2022 (далі - Договір).
Відповідно до пункту 2.1 договору Постачальник продає електричну енергію Споживачу, код ДК 021:2015 - 09310000-5 Електрична енергія, для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.
Згідно з п. 3.1. Договору, початком постачання електричної енергії Споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні, яка є додатком 1 до цього Договору.
Відповідно до Додатку 1, датою початку постачання електричної енергії є 01.01.2023.
Пунктом 5.1. Договору визначено, що Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною Споживачем комерційною пропозицією, яка є Додатком 2 до цього Договору.
Спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції Постачальника (п. 5.2 Договору).
Згідно з Додатком 2 до Договору, ціна на електричну енергію: 4,55833333333 грн без ПДВ, а разом з ПДВ - 5,47 грн з урахуванням тарифу на передачу електричної енергії, встановленого постановою НКРЕКП № 2454 від 01.12.2021 та без урахування тарифу на розподіл електричної енергії.
Загальна сума договору 1 989 088,92 грн з урахуванням ПДВ.
Загальний обсяг постачання 363636 кВт*год.
Згідно з п. 13.1 Договору, цей Договір набирає чинності з моменту погодження (акцептування) Споживачем заяви-при єднання (додаток № 1 до Договору) і договірних величин споживання електричної енергії (додаток 3 до Договору) та укладається на строк до 31.12.2023 включно, а в частині виконання фінансових зобов`язань (в т.ч. повної оплати заборгованості, включаючи штрафні санкції) Договір діє до повного їх виконання.
Відповідно до п. 13.8 Договору, умови договору не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:
1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків Споживача;
2) погодження зміни ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати (відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення.
Зміна ціни за одиницю електричної енергії допускається за умови надання Стороною, яка пропонує зміни, документального підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку в торговій зоні "ОЕС України". Таким документальним підтвердженням можуть бути офіційні дані про ціну, обсяги купівлі- продажу електричної енергії на ринку «на добу на перед» (далі - РДН) та внутрішньо добовому ринку (далі - ВДР), та інші показники, які склалися у відповідному періоді в торговій зоні "ОЕС України" та оприлюднені на офіційному вебсайті ДП "ОПЕРАТОР РИНКУ" за адресою в мережі Інтернет https://www.oree.com.ua - згідно з частиною шостою статті 67. Закону України "Про ринок електричної енергії", або інші документи органу, установи чи організації, які мають повноваження на експертні висновки стосовно відсоткової зміни ціни товару на ринках.
3) покрашення якості предмета закупівлі, за умови що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;
4) продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;
5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг);
6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування, а також у зв`язку з зміною системи оподаткування пропорційно до зміни податкового навантаження внаслідок зміни системи оподаткування;
7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін. зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS, регульованих цін (тарифів), нормативів, середньозважених цін на електроенергію на ринку "на добу наперед", що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни.
Істотні умови Договору можуть змінюватися у випадку зміни регульованих цін (тарифів) та нормативів, які застосовуються у Договорі, а саме: тарифу на послуги з передачі електричної енергії та/або тарифу на послуги з розподілу електричної енергії, які враховуються в структурі остаточної ціни електричної енергії, що постачають за Договором.
У цьому випадку зміну ціни здійснюють у такому порядку:
- підставою для зміни ціни є набрання чинності постановою НКРЕКП про зміну відповідного регульованого тарифу, що застосовується у Договорі;
- нову (змінену) ціну застосовують з дня введення в дію відповідного регульованого тарифу згідно з рішенням НКРЕКП якщо інше невстановлено чинним законодавством України (у тому числі відповідними рішеннями НКРЕКП).
8) зміни умов у зв`язку із продовженням дії договору на строк, достатній для проведення процедури закупівлі/спрошеної закупівлі на початку наступного року в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в початковому договорі про закупівлю, укладеному в попередньому році, якщо видатки на досягнення цієї цілі затверджено в установленому порядку.
Як встановлено, у подальшому між сторонами, в зв`язку з прийняттям Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Постанови № 1788 від 21.12.2022, а також на підставі цінових довідок Харківської торгово-промислової палати підписано ряд додаткових угод, якими збільшено ціну за одиницю товару посилаючись на коливання ціни такого товару на ринку, а саме:
- додатковою угодою № 1 від 25.01.2023 збільшено ціну за 1 кВТ/год. електричної енергії до 4,59297 грн без ПДВ, а разом з ПДВ - 5,511564 грн (з 01.01.2023), тобто збільшено ціну на 0,7 % (при цьому, зменшено загальний обсяг постачання до 360893,735 кВт*год);
- додатковою угодою № 2 від 20.02.2023 збільшено ціну за 1 кВТ/год. електричної енергії до 4,74336 грн без ПДВ, а разом з ПДВ - 5,692032 грн (з 20.02.2023), тобто збільшено ціну на 4 % (при цьому, зменшено загальний обсяг постачання до 349451,4648 кВт*год);
- додатковою угодою № 3 від 31.03.2023 збільшено ціну за 1 кВТ/год. електричної енергії до 4,79333 грн без ПДВ, а разом з ПДВ - 5,751996 грн (з 01.04.2023), тобто збільшено ціну на 5 % (при цьому, зменшено загальний обсяг постачання до 345808,4671 кВт*год);
- додатковою угодою № 4 від 30.06.2023 збільшено ціну за 1 кВТ/год. електричної енергії до 4,84818 грн. без ПДВ, а разом з ПДВ - 5,817816 грн (з 01.07.2023), тобто збільшено ціну на 6 % (при цьому, зменшено загальний обсяг постачання до 341896,154 кВт*год);
- додатковою угодою № 6 від 21.08.2023 збільшено ціну за 1 кВТ/год. електричної енергії до 4,9686 грн без ПДВ, а разом з ПДВ - 5,96232 грн (з 01.08.2023), тобто збільшено ціну на 9 % (при цьому, зменшено загальний обсяг постачання до 340955,056 кВт*год);
- додатковою угодою № 7 від 18.09.2023 збільшено ціну за 1 кВТ/год. електричної енергії до 5,7028 грн без ПДВ, а разом з ПДВ - 6,684336 грн з урахуванням тарифу на передачу електричної енергії, встановленого постановою НКРЕКП № 1788 від 21.12.2022 та без урахування тарифу на розподіл електричної енергії (з 11.09.2023), тобто збільшено ціну на 25 % (при цьому, зменшено загальний обсяг постачання до 297574,65 кВт*год);
- додатковою угодою № 8 від 15.12.2023 внесено зміни до п. 1 додатку 1 до Договору «Комерційна пропозиція», виклавши його в наступній редакції: "1. Ціна на електричну енергію з 11.09.2023: 5,7028 грн без пдв, а разом з ПДВ - 6,684336 грн з урахуванням тарифу на передачу електричної енергії, встановленого постановою НКРЕКП № 1788 від 21.12.2022 та без урахування тарифу на розподіл електричної енергії.
Загальна сума договору 1 689 427,99 грн з урахуванням ПДВ.
Загальний обсяг постачання 274630 кВт*год".
- додатковою угодою № 9 від 28.12.2023 внесено зміни до п. 1 додатку 1 до Договору "Комерційна пропозиція", виклавши його в наступній редакції: "1. Ціна на електричну енергію з 11.09.2023: 5,7028 грн без ПДВ, а разом з ПДВ - 6,684336 грн з урахуванням тарифу на передачу електричної енергії, встановленого постановою НКРЕКП № 1788 від 21Д2.2022 та без урахування тарифу на розподіл електричної енергії.
Загальна сума договору 1 434 679,86 грн з урахуванням ПДВ".
Внаслідок укладення вищевказаних додаткових угод за період дії Договору з ініціативи Постачальника збільшено ціну за електричну енергію з 4,55833333333 грн без ПДВ до 5,7028 грн без ПДВІ тобто на 25%.
Разом з тим, додатковою угодою № 5 від 27.07.2023 до Договору не збільшено ціну за одиницю товару, а вказано про те, що Сторони вирішили видалити наступні точки обліку:
- вул. Руслана Дубовця, 28, смт Рокитне, Сарненський р-н, Рівненська обл. (ЕІС-код точки комерційого обліку 6226734662180354);
-вул. Руслана Дубовця, 24, смт Рокитне, Сарненський р-н, Рівненська обл. (ЕІС-код точки комерційного обліку 6226184407085424).
Також викладено в новій редакції додаток № 1 до Заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії споживачу від 30.12.2022 № 307.
Крім того, встановлено, що ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС" на виконання Договору поставлено КНП "Рокитнівська БЛІЛ" 237400,2 кВт*год електричної енергії на загальну суму 1 434 679,86 грн, а саме:
- згідно акту № УГР00000176 за січень 2023 року від 31.01.2023 - 26321 кВт*год на суму 145 069,87 грн з ПДВ, сплачені відповідно до платіжної інструкції № 212 від 22.02.2023;
- згідно акту № 175 за лютий 2023 року від 28.02.2023 -29187 кВт*год на суму 162 546,43 грн з ПДВ, сплачені відповідно до платіжної інструкції № 218 від 13.03.2023;
- згідно акту № 299 за березень 2023 року від 11.04.2023 - 26284 кВт*год на суму 149 609,36 грн з ПДВ, сплачені відповідно до платіжної інструкції № 229 від 11.04.2023;
- згідно акту № 419 за квітень 2023 року від 16.05.2023 - 20395 кВт*год на суму 117 311,96 грн з ПДВ, сплачені відповідно до платіжної інструкції № 238 від 16.05.2023;
- згідно акту № 571 за травень 2023 року від 31.05.2023 - 20220 кВт*год на суму 116 305,36 грн з ПДВ, сплачені відповідно до платіжної інструкції № 241 від 16.06.2023;
- згідно акту № 677 за червень 2023 року від 30.06.2023 - 13634 кВт*год на суму 78 422,71 грн з ПДВ, сплачені відповідно до платіжної інструкції № 251 від 17.07.2023;
- згідно акту № 789 за липень 2023 року від 22.08.2023 - 13425 кВт*год на суму 78 104,18 грн з ПДВ, сплачені відповідно до платіжної інструкції № 257 від 22.08.2023;
- згідно акту № 898 за серпень 2023 року від 31.08.2023 - 11960 кВт*год на суму 71 309,35 грн з ПДВ, сплачені відповідно до платіжної інструкції № 262 від 25.09.2023;
- згідно акту № 1008 за вересень 2023 року від 19.10.2023 - 13342 кВт*год на суму 87385,96 грн з ПДВ (у тому числі, 8894,80 кВт*год на суму 60 870,32 грн з ПДВ), сплачені відповідно до платіжної інструкції № 269 від 19.10.2023;
- згідно акту № 1186 за жовтень 2023 року від 21.11.2023 - 19862 кВт*год на суму 135 922,81 гри з ПДВ, сплачені відповідно до платіжної інструкції № 273 від 21.11.2023;
- згідно акту № УГР00002168 за листопад 2023 року від 12.12.2023 - 19441 кВт*год на суму 133 041,76 гри з ПДВ, сплачені відповідно до платіжної інструкції № 281 від 12.12.2023;
- згідно акту № УГР00002197 за грудень 2023 року від 20.12.2023 - 23329,2 кВт*год на суму 159 650,11 грн з ПДВ, сплачені відповідно до платіжної інструкції № 285 від 20.12.2023.
На переконання прокуратури, додаткові угоди № 7 від 18.09.2023, № 8 від 15.12.2023 та № 9 від 28.12.2023 до Договору укладені всупереч Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, що затвердженні Постановою Кабінету Міністрів України № 1178 від 12.10.2022 та Закону України "Про публічні закупівлі", а тому підлягають визнанню недійсними в судовому порядку, а безпідставно сплачені кошти - стягненню з ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС" на користь Рокитнівської селищної ради Сарненського району.
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді встановлені у Законі України "Про прокуратуру", частина третя статті 23 якого визначає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Відповідно до абзаців першого - третього частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Згідно із частиною четвертою статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
Відповідно до абзацу другого частини п`ятої статті 53 ГПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 826/13768/16, від 05 березня 2020 року у справі №9901/511/19, від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18, від 06 липня 2021 року у справі №911/2169/20, від 21 червня 2023 року у справі № 905/1907/21).
Частини третя та четверта Закону України "Про прокуратуру" серед іншого встановлюють умови, за яких прокурор може виконувати субсидіарну роль із захисту інтересів держави за наявності органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах).
Встановлена цим Законом умова про необхідність звернення прокурора до компетентного органу перед пред`явленням позову спрямована на те, аби прокурор надав органу можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18). За позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.
Тобто визначений частиною четвертою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" обов`язок прокурора перед зверненням з позовом звернутись спершу до компетентного органу стосується звернення до органу, який надалі набуде статусу позивача. У цій статті не йдеться про досудове врегулювання спору, і, відповідно, вона не покладає на прокурора обов`язок вживати заходів з такого врегулювання шляхом досудового звернення до суб`єкта, якого прокурор вважає порушником інтересів держави і до якого як до відповідача буде звернений позов.
Іншими словами, прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 826/13768/16, від 15 січня 2020 року у справі № 698/119/18, від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19, від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20, від 08 листопада 2023 року у справі № 607/15052/16-ц).
У категорії спорів щодо визнання недійсними договорів, укладених у межах публічних закупівель, пред`явлення прокурором позову в інтересах осіб, уповноважених державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, має ґрунтуватися на визначенні того, яка саме особа є суб`єктом, що має безпосередній інтерес у захисті державних фінансових ресурсів та в належному виконанні договірних зобов`язань відповідно до положень Закону України "Про публічні закупівлі" (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12 березня 2025 року у справі №924/524/24).
Закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатись з позовом до суду. Належним буде звернення в особі хоча б одного з них (див. постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2021 року у справі №927/491/19, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі №923/449/18, від 25 лютого 2021 року у справі №912/9/20, від 25 червня 2024 року у справі №918/760/23, від 01 жовтня 2024 року у справі №918/778/23, від 20 лютого 2025 року у справі №910/16372/21).
У справі, яка розглядається, прокурор, обґрунтовуючи звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Рокитнівської селищної ради Сарненського району Рівненської області зазначає, що у даному випадку, укладення додаткових угод до Договору всупереч вимогам чинного законодавства порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання вимог законодавства у цій сфері становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора. Крім того, використання бюджетних коштів з порушенням вимог законодавства підриває матеріальну і фінансову основу системи бюджетного фінансування, що в свою чергу завдає шкоду інтересам держави. Звернення прокурора до суду з вказаною позовною заявою має важливе значення для зміцнення правопорядку в сфері здійснення публічних закупівель і захисту економічної конкуренції та додержання всіма учасниками цих суспільних відносин принципу законності. Невиконання встановлених законодавством норм при організації та проведенні тендерних процедур порушує інтереси держави в частині гарантування організації діяльності органів державної влади відповідно до вимог Конституції та законів України, забезпечення безумовного виконання нормативно-правових актів держави. Окрім того, укладенням додаткових угод до договору поставки електричної енергії порушені матеріальні інтереси, оскільки з урахуванням додаткових угод Комунальним некомерційним підприємством "Рокитнівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування" Рокитнівської селищної ради фактично отримано менший обсяг електричної енергії у порівнянні з первісним договором за значно вищою ціною. Недотримання в даному випадку законодавства в сфері публічних закупівель сприяло виникненню особливих негативних економічних і соціальних наслідків. Укладення оспорюваних додаткових угод до договору закупівлі товару всупереч норм Цивільного кодексу України, Закону України "Про публічні закупівлі" призвело до використання бюджетних коштів з порушенням вимог законодавства, що у свою чергу завдало школи інтересам держави в особі територіальної громади. 
Сільські, селищні, міські ради відповідно до статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності, зокрема, коштів місцевого бюджету.
Згідно зі статтею 17 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування.
Згідно з ч. 5 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.
Частиною 4 статті 71 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що органи та посадові особи місцевого самоврядування мають право звертатися до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади, інших органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальних громад, повноваження органів та посадових осіб місцевого самоврядування.
Статтею 32 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, управління закладами освіти, охорони здоров`я, культури, фізкультури і спорту, оздоровчими закладами, які належать територіальним громадам або передані їм, молодіжними підлітковими закладами за місцем проживання, організація їх матеріально-технічного та фінансового забезпечення.
Доходи місцевих бюджетів, інші кошти, які перебувають у власності територіальних громад, є складовою частиною матеріальної і фінансової основи місцевого самоврядування (ст.142 Конституції України, ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"), Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема на доходи місцевих бюджетів, інші кошти (ст.60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").
Тобто, органам місцевого самоврядування надано широкі права для здійснення економічного і соціального розвитку на своїй території. У статті 143 Конституції України зазначено, що місцеві органи самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки та збори відповідно до закону; утворюють, реорганізовують та ліквідують комунальні підприємства, організації, установи.
Відтак, завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності.
Сарненською окружною прокуратурою, у відповідності до вимог ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", скеровано на адресу Рокитнівської селищної ради відповідний лист № 53/2-817ВИХ-25 від 10.06.2025, яким повідомлено про наявність порушень при підписанні додаткових угод до Договору про постачання електричної енергії.
Відповідно до листа Рокитнівської селищної ради від 24.06.2025 № 1470/03-18/25, остання повідомила, що селищною радою не вживались та не плануються вживатися заходи претензійно-позовного характеру відносно додаткових угод № 7 від 18.09.2023, № 8 від 15.12.2023 та № 9 від 28.12.2023 до договору № 307 про постачання електричної енергії.
За таких обставин підставою для реалізації прокурором представницьких функцій стала пасивна поведінка органу місцевого самоврядування як розпорядника бюджетних коштів, за рахунок яких здійснювалася оплата електричної енергії за спірним договором.
Доводи апелянта про відсутність підстав для звернення прокурора до суду з огляду на наявність повноважень органів державного фінансового контролю щодо реагування на порушення у сфері публічних закупівель колегія суддів також відхиляє як безпідставні.
Так, дійсно, питання моніторингу процедури закупівлі врегульовано статтею 8 Закону України "Про публічні закупівлі", відповідно до якої центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його територіальні органи здійснюють моніторинг процедур закупівель під час їх проведення, укладення договору та його виконання.
Водночас, як встановлено судом, про порушення вимог законодавства у сфері публічних закупівель, допущені під час укладення додаткових угод до договору постачання електричної енергії, прокурору стало відомо вже після фактичного виконання сторонами умов договору. За таких обставин, з урахуванням завершення строку дії договору на момент виявлення порушень, підстави для здійснення органами Держаудитслужби моніторингу відповідної закупівлі були відсутні.
Крім того, повноваження органів державного фінансового контролю на звернення до суду є похідними від результатів здійсненого ними контролю та виявлення порушень. У випадку, коли такий контроль не здійснювався і відповідні порушення не встановлювалися цим органом, підстави для реалізації ним права на звернення до суду відсутні. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.03.2019 у справі №912/898/18.
Також Велика Палата Верховного Суду у справі №824/753/16-а звернула увагу на відсутність у органів Держаудитслужби універсального права на звернення до суду поза межами визначених законом повноважень, зокрема щодо стягнення коштів із непідконтрольних установ.
Водночас, як зазначено у постанові Верховного Суду від 18.06.2021 у справі №927/491/19, закон не зобов`язує прокурора звертатися до суду в інтересах усіх можливих органів, уповноважених на захист інтересів держави у відповідних правовідносинах, а достатнім є звернення в інтересах хоча б одного з них.
За таких обставин посилання апелянта на те, що захист інтересів держави у спірних правовідносинах мав здійснюватися виключно органами державного фінансового контролю, не спростовує наявності у прокурора передбачених законом підстав для звернення до суду та є необґрунтованим.
Крім того, сам по собі аналіз прокурором інформації, розміщеної у відкритому доступі на веб-порталі уповновженого органу з питань закупівель Prozorro, не свідчить про здійснення забороненого законом загального нагляду, а є способом виявлення можливого порушення інтересів держави з метою вирішення питання щодо наявності підстав для реалізації представницьких повноважень, передбачених статтею 23 Закону України "Про прокуратуру".
Щодо визнання недійсними додаткових угод суд звертає увагу на таке. 
Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є способом захисту цивільних прав та інтересів.
За приписами статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочин може вчинятися усно або в письмовій формі.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
При цьому якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина 3 статті 215 Цивільного кодексу України).
Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
При цьому суд виходить з того, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Згідно з частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Стаття 627 Цивільного кодексу України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов (предмету, визначених законом необхідних умов для договорів даного виду та визначених за заявою сторін умов).
Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Згідно із частинами третьою, четвертою статті 653 ЦК України, у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).
Так, у абзаці 2 частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Правові та економічні засади закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначає Закон України "Про публічні закупівлі".
Метою вказаного Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
У статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" зазначено, що договір про закупівлю - це господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.
Договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (частина 1 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі").
Закон України "Про публічні закупівлі" встановлює імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадках, визначених частиною 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", зокрема, за пунктом 2 частини п`ятої наведеної норми - у випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару.
Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про публічні закупівлі" та інших законодавчих актів України щодо здійснення оборонних та публічних закупівель на період дії правового режиму воєнного стану" від 16 серпня 2022 року Розділ X "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про публічні закупівлі" доповнено пунктом 3-7 такого змісту:
3-7. На період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених цим Законом, визначаються Кабінетом Міністрів України із забезпеченням захищеності таких замовників від воєнних загроз.
Відповідно до пункту 3-7 розділу X "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про публічні закупівлі" Кабінет Міністрів України постановою від 12 жовтня 2022 року №1178 затвердив "Особливості здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для засновників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування".
Постанова №1178 набрала чинності 19.10.2022 та затверджені нею Особливості застосовуються до закупівель товарів, робіт та послуг, які були розпочаті після набрання нею чинності.
Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 19 постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1178 істотні умови договору про закупівлю, укладеного відповідно до пунктів 10 і 13 (крім підпунктів 13 та 15 пункту 13) цих особливостей, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:
1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;
2) погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення.
Як вбачається з матеріалів справи, договір про постачання електричної енергії №307 укладено 30.12.2022.
Колегія суддів апеляційної інстанції враховує, що у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 та від 21.11.2025 у справі №920/19/22 сформовано правовий висновок про те, що з урахуванням аналізу нормативного припису п. 2 ч. 5 ст. 41 ЗУ № 922-VIII та беручи до уваги усталену та послідовну судову практику, зміна тлумачення зазначеної норми та запровадження протилежного підходу щодо можливості неодноразового збільшення ціни товару на 10 % при кожному внесенні змін до договору про закупівлю більше нагадує зміну цієї норми та як наслідок порушує принцип правової визначеності. Інший підхід до розуміння зазначеної норми, який передбачає щоразу з кожним внесенням змін можливість збільшення ціни договору до 10 %, тобто можливість необмеженого збільшення ціни (понад 10 % ціни договору закупівлі) при незмінному загальному розмірі суми закупівлі, може призвести до нівелювання мети законодавчого регулювання процедур закупівлі, адже відкриває шлях до маніпулювання учасниками загальною вартістю пропозицій, внаслідок чого відкривається можливість під час процедури усунути конкурентів, запропонувавши найнижчу ціну, та після укладення договору підвищити ціну до рівня економічно обґрунтованої. Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що такий підхід призводить до спотворення результатів процедури закупівлі, втрати економії бюджетних коштів, отриманої за результатами торгів, та суперечить принципам здійснення публічних закупівель, визначеним преамбулою та статтею 5 Закону України "Про публічні закупівлі".
Колегія суддів апеляційної інстанції також керується правовим висновком, який викладений у постанові Верховного Суду від 28.08.2024 у справі №918/694/23: "Так, посилання Скаржника на підпункт 2, підпункт 7 пункту 19 Особливостей не свідчать про зміну законодавства у відповідній категорії спору, оскільки: 1) постанова Кабінету Міністрів України є підзаконним нормативно-правовим актом; 2) їх зміст лише деталізує випадки для можливості зміни сторонами правочину ціни договору в порядку пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", та вони не встановлюють іншого алгоритму розрахунку процентного співвідношення ціноутворення передбаченого даною нормою".
Також у постанові Верховного Суду від 01.10.2024 у справі № 918/779/23 зазначено: "...постанова Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1178 не передбачає внесення змін до Закону "Про публічні закупівлі", а лише встановлює певні особливості щодо процедури здійснення публічних закупівель під час дії воєнного стану. Отже, в будь якому випадку сторони мали керуватися обмеженнями, встановленими, зокрема, у пункті 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі"".
У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.04.26 у справі № 924/698/23 зазначено наступне:
"Крім того, об`єднана палата зауважує, що навіть норма підпункту 2 пункту 19 постанови КМУ № 1178 (у редакції постанови КМУ від 01.09.2025 № 1067, чинній із 04.09.2025), яка дійсно передбачає можливість неодноразового збільшення ціни за одиницю чітко визначеного товару (бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії) не більше ніж на 10 %, але не вище загального граничного рівня збільшення у 50 % від початкової ціни, встановленої у договорі про закупівлю, також не має зворотної дії у часі щодо спірних правовідносин, пов`язаних із укладенням 14.10.2022 і 14.11.2022 оспорюваних додаткових угод № 2 і № 3 відповідно".
Отже, приписи Особливостей № 1178 не передбачають внесення змін до ЗУ № 922-VIII, а лише встановлюють певні особливості щодо процедури здійснення публічних закупівель під час дії воєнного стану. Отже, в будь-якому випадку сторони мали керуватися обмеженнями, встановленими, зокрема, у п. 2 ч. 5 ст. 41 ЗУ № 922-VIII. 
Як вбачається з матеріалів справи, укладаючи Договір про постачання електричної енергії споживачу №307 від 30.12.2022, Товариство з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс" та Комунальне некомерційне підприємство "Рокитнівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування" Рокитнівської селищної ради дійшли згоди щодо усіх істотних умов, зокрема визначивши ціну за 1 кВт*год електричної енергії на рівні 4,55833333333 грн без ПДВ.
Проте, в подальшому, між сторонами укладено ряд правочинів, якими підвищено ціну (відностно ціни, встановленої у Договорі 4,55833333333) до 5, 7028 грн без ПДВ (на 25%).
Разом з тим, з досліджених колегією суддів матеріалів справи вбачається, що укладення спірної додаткової угоди обґрунтовувалося стороною відповідача зміною складових ціни електричної енергії, зокрема коливанням її вартості на ринку, однак такі обставини самі по собі не звільняють сторони від обов`язку дотримання вимог законодавства щодо граничного розміру зміни ціни за одиницю товару та належного документального підтвердження відповідного коливання.
Колегія суддів враховує правову позицію, викладену у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 922/2321/22 та від 21 листопада 2025 року у справі №920/19/24, відповідно до яких визначене законодавцем відсоткове значення обмеження зміни ціни за договором про закупівлю, встановлене пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", є граничним (пороговим) та підлягає застосуванню у сукупності при всіх послідовних змінах до договору, а не окремо до кожного випадку внесення змін.
Велика Палата Верховного Суду наголосила, що сукупне значення збільшення ціни за одиницю товару при внесенні послідовних змін до договору про закупівлю не може перевищувати 10 % ціни, визначеної сторонами в договорі, а відповідні зміни не повинні бути спрямовані на обхід установлених законом обмежень.
При цьому інше тлумачення зазначеної норми, яке передбачає можливість кожного разу збільшувати ціну до 10 %, фактично допускаючи її необмежене зростання, нівелює мету законодавчого регулювання публічних закупівель, створює умови для маніпулювання результатами торгів, усунення конкуренції та подальшого підвищення ціни після укладення договору.
Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що такий підхід призводить до спотворення результатів процедури закупівлі, втрати економії бюджетних коштів, отриманої за результатами торгів, та суперечить принципам здійснення публічних закупівель, визначеним преамбулою та статтею 5 Закону України "Про публічні закупівлі".
З урахуванням наведеного Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що запровадження протилежного підходу щодо можливості неодноразового збільшення ціни товару на 10 % при кожному внесенні змін до договору фактично означало б зміну змісту законодавчої норми, що є неприпустимим та порушує принцип правової визначеності.
При зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).
Як коливання ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період укладання договору і до внесення відповідних змін до нього.
Водночас, на підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, - як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявність коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.
Законом № 922-VIII не передбачено форму / вигляд інформації щодо такого коливання, внесення змін до договору про закупівлю можливе у випадку саме факту коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.02.2025 у справі № 916/747/24).
Спеціальним законодавством у сфері публічних закупівель також не визначено і певний орган чи особу, яку законодавець наділив би повноваженнями надавати інформацію на підтвердження коливання ціни товару на ринку.
Під час визначення щодо доказів на підтвердження коливання ціни товару на ринку слід виходити як з аналізу норм чинного законодавства щодо повноважень та функцій суб`єктів надання такої інформації (наприклад, до цих суб`єктів можна віднести, Державну службу статистики України, на яку постановою КМУ від 10.09.2014 № 442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" покладено функцію з контролю за цінами в частині здійснення моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку; державне підприємство "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків", яке на замовлення суб`єкта господарювання виконує цінові / товарні експертизи, зокрема, щодо відповідності ціни договору наявній кон`юнктурі певного ринку товарів; ТПП України, яка у межах власних повноважень надає послуги щодо цінової інформації, тощо), так і положень щодо доказів, які закріплені у главі 5 розділу І ГПК України.
Таким чином, з-поміж іншого, довідки, експертні висновки ТПП України, тощо можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку. Втім суд у порядку статті 86 ГПК України досліджує та оцінює їх за критеріями належності, допустимості, достовірності, вірогідності з точку зору саме факту коливання ціни на товар (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.09.2023 у справі №926/3244/22).
Тож, збільшення ціни електричної енергії, передбачений додатковими угодами №№7-9 по відношенню до погодженої у договорі ціни, здійснено з порушенням ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", зокрема п. 2 ч. 5 ст. 41 цього Закону, яким встановлена не лише вимога пропорційного збільшення ціни за одиницю товару по відношенню до збільшення ціни товару на ринку, а й 10-відсоткове обмеження такого збільшення.
Отже, сторонами не підтверджено правомірності дій щодо зміни істотних умов договору про закупівлю після його підписання та до виконання в повному обсязі. За таких обставин, зміна ціни згідно з оспорюваних додаткових угод є безпідставною, суперечить принципам максимальної економії та ефективності, встановлених ст. 5 Закону України "Про публічні закупівлі", здійснена з порушенням вимог ст. 41 Закону.
Щодо документального підтвердження коливання цін та підстав укладення оспорюваної додаткових угоди, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.
Верховним Судом у постанові від 18.06.2021 у справі №927/491/19 викладено правову позицію, відповідно до якої постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору за ціною, запропонованою замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним, збитковим. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).
Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених у ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо. (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.10.2020 у справі № 912/1580/18, від 02.12.2020 у справі № 913/368/19 (на яку також посилається скаржник), від 11.05.2023 у справі № 910/17520/21).
Тобто сам факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне підвищення ціни у договорі на аналогічний товар.
Суд звертає увагу, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі № 920/19/24, як і у постановах Верховного Суду від 21.08.2024 у справі № 440/11406/23, від 29.03.2019 у справі № 826/6926/17, від 23.01.2020 у справі № 907/788/18 та від 05.07.2021 у справі № 826/11063/17 визначено, що експертні висновки (довідки) торгово-промислових палат України можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару. Однак, суди мають досліджувати зміст таких висновків за критеріями належності, допустимості, достовірності, вірогідності з точку зору саме факту коливання ціни на товар.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що наявні в матеріалах справи докази не містять належного аналізу динаміки зміни ціни електричної енергії у період з моменту укладення договору від 30.12.2022 до моменту укладення додаткових угод №7-9, що унеможливлює встановлення факту коливання ціни товару на ринку у розумінні пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі". Зокрема, надані апелянтом цінові довідки містять окремі статистичні показники середньозважених цін, однак не забезпечує належного порівняння ціни станом на дату укладення договору з ціною на момент внесення змін до нього.
Цінові довідки Харківської торгово-промислової палати не відображають безперервної динаміки зміни ціни у релевантний період, не містять аналізу коливання ціни саме у бік збільшення станом на дату укладення відповідних додаткових угод, а також не встановлюють причинно-наслідкового зв`язку між наведеними показниками та необхідністю зміни істотних умов договору.
За таких обставин цінові довідки Харківської торгово-промислової палати не відповідають вимогам п. 2 ч. 5 ст. 41 № 922-VIII та не можуть вважатися належним і достатнім доказом коливання ціни електричної енергії, що виключає можливість їх використання як правової підстави для внесення змін до істотних умов договору.
Отже, сторонами не підтверджено правомірності дій щодо зміни істотних умов договору про закупівлю після його підписання та до виконання в повному обсязі. За таких обставин, зміна ціни згідно з оспорюваних додаткових угод є безпідставною, суперечить принципам максимальної економії та ефективності, встановлених ст. 5 Закону України "Про публічні закупівлі", здійснена з порушенням вимог ст. 41 Закону.
Таким чином, недотримання сторонами вимог пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та збільшення ціни електричної енергії понад встановлений законом граничний рівень є порушенням імперативних вимог спеціального законодавства, яке регулює спірні правовідносини, а відтак позовні вимоги про визнання зазначеної додаткової угоди недійсною є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо вимог про стягнення 63 018,14 грн колегія суддів зазначає наступне.
Згідно із частиною першою статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відповідно до частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
Оскільки вищевказані додаткові угоди підлягають визнанню недійсними то розрахунок за поставлену електроенергію повинен здійснюватися за ціною, вказаною умовами Договору та додатковими угодами № 1 від 25.01.2023, № 2 від 20.02.2023, № 3 від 31.03.2023, № 4 від 30.06.2023 та № 6 від 21.08.2023 до нього.
З огляду на викладене, здійснюючи розрахунок за поставлену з 11.09.2023 по грудень 2023 року електричну енергію за тарифом, визначеним у Договорі з урахуванням додаткової угоди № 6 від 21.08.2023, якою збільшено ціну за 1 кВТ/год. електричної енергії до 4,9686 грн без ПДВ, тобто на 9%, КНП "Рокитнівська БЛІД" повинно було сплатити за поставлену електричну енергію в обсязі 71527 кВт*год кошти у розмірі 426466,86 грн (71527 кВт*год * 4,9686 грн+ 20% ПДВ).
Отже, внаслідок неправомірного збільшення ціни на електричну енергію шляхом укладання додаткових угод № 7 від 18.09.2023, № 8 від 15.12.2023 та № 9 від 28.12.2023 з порушенням законодавства мала місце переплата коштів у розмірі 63018,14 грн (489 485 грн- 426 466,86 грн).
Таким чином, різниця у сумі 63018,14 грн є грошовими коштами, безпідставно набутими відповідачем 1, оскільки правова підстава їх отримання відпала у зв`язку з визнанням недійсними додаткових угод №7-9, а тому вказані кошти підлягають поверненню на підставі статей 216, 1212 Цивільного кодексу України
За результатами розгляду справи та з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, судом встановлено, що оспорювані додаткові угоди №№ 7-9 до Договору № 307 про постачання електричної енергії споживачу від 30.12.2022 укладено з порушенням законодавства, а відтак суд вважає обґрунтованими та правомірними позовні вимоги прокурора про визнання недійсними таких додаткових угод.
Враховуючи, що внаслідок неправомірного збільшення ціни на електричну енергію шляхом укладання оспорюваних додаткових угод з порушенням законодавства, мала місце переплата коштів в розмірі 63018,14 грн, а відтак вимоги прокурора про стягнення з відповідача зазначених коштів підлягає задоволенню.
Інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.
В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За наведених обставин, рішення Господарського суду Рівненської області від 25.03.2026 у справі №918/702/25 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс" - без задоволення.
Судові витрати апеляційний суд розподіляє з урахуванням положень ст.ст. 123, 129 ГПК України та покладає на скаржника.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс" на рішення Господарського суду Рівненської області від 25.03.2026 у справі №918/702/25 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 25.03.2026 у справі №918/702/25 - без змін.
2. Справу №918/702/25 повернути до Господарського суду Рівненської області.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "04" червня 2026 р.

Головуючий суддя Павлюк І.Ю. 

Суддя   Тимошенко О.М. 

Суддя   Розізнана І.В.