Справа № 754/18453/25
Провадження № 2/361/5916/25 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2026 р. м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі: 
головуючого судді Ведмідь Н.В. 
за участю секретаря Чуняк В.О. 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2025 року позивач шляхом використання Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи «Електронний суд» звернувся з позовом до Деснянського районного суду міста Києва, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 29675,39 грн., судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 11200,00 грн. 
Обґрунтовуючи вимоги вказує, що 20.04.2021 між АТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 укладений Заяву-договір №TDB.2021.0011.10748 про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, який складається з публічної частини договору, яким є Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank з додатками, розміщений у місці інформування клієнта та на сайті АТ «МЕГАБАНК»: www.megabank.ua та в мережі інтернет www.todobank.com та індивідуальної частини, якою є вказана Заява - Договір.
Позивач в позові вказує, що в порушення умов укладеного кредитного договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, кредитні кошти в повному обсязі не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка становить 29675,39 грн., з яких заборгованість за кредитом – 10497,25 грн.; заборгованість по сплаті відсотків (в тому числі прострочена) – 19178,14 грн.
03.09.2024 року відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024 року, між Акціонерним товариством «Мегабанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» (Новий кредитор) був укладений Договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги. 
27.12.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» було укладено договір №1/12 про відступлення прав вимоги.
04 листопада 2025 року ухвалою Деснянського районного суду міста Києва матеріали даної справи передано до Броварського міськрайонного суду Київської області за підсудністю.
23 грудня 2025 року матеріали даної справи надійшли до Броварського міськрайонного суду Київської області.
Відповідно до протоколу авторозподілу судової справи між суддями від 23 грудня 2025 року вказана справа передана судді Ведмідь Н.В.
Згідно з ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2025 у справі відкрито провадження та постановлено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін.
16 березня 2026 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.(а.с. 114-116)
Посилався на те, що він не отримував жодного офіційного повідомлення про заміну кредитора, що підтверджує відсутність у нього можливості належним чином виконати зобов`язання перед новим кредитором.
АТ «Мегабанк» перебуває у процедурі ліквідації з 21.07.2022 року. Однак у позовній заяві зазначено, що розрахунок заборгованості сформований станом на 03.09.2024 року, тобто більш ніж через два роки після початку ліквідації банку, вважає, що нарахування вісотків після процедури ліквідації суперечить нормам ст. 1054 ЦК України, ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» та ч. 5 ст. 52 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Зазначив, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували правильність та обґрунтованість заявленого розрахунку, а саме періодів розрахунку, розміру процентної ставки, здійснення платежів, підстав формування вказаної суми.
Крім того, вважає необґрунтованими та завищеними витрати на правову допомогу.
23 березня 2026 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій просив позов задовольнити. (а.с. 118-136)
Посилався на те, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.
З урахуванням того, що відповідно до умов договору факторингу №1/12 від 27.12.2024 року ТОВ «ФК Єврокредит» набуло право вимоги і є поточним кредитором щодо заборгованості боржників за Первинними Договорами, а отже одержав право вимагати від боржників належного виконання всіх зобов`язань за кредитними договорами, в тому числі та не виключаючи, штрафні санкції та пені передбачені кредитним договором.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачу було відомо про існування у нього заборгованості за кредитним договором, однак в порушення умов договору, відповідач свої кредитні зобов`язання належним чином не виконував та не сплачував заборгованість.
Факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.
Розмір заборгованості та відсотків відповідача за кредитним договором був розрахований у відповідності до умов кредитного договору та згідно з нормами чинного законодавства, що підтверджують наявні в матеріалах справи виписки з рахунку відповідача, які відображають інформацію про списання/зарахування коштів на рахунок клієнта.
20.04.2021 року між Акціонерним товариством «Мегабанк» та ОСОБА_1 було укладено Заява-Договір № TDB.2021.0011.10748 про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank.
У матеріалах справи наявні виписки по особовому рахунку відповідача та розрахунок заборгованості, з яких вбачається, що заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору. Виписка по особовому рахунку є первинним документом та підтверджує наявність заборгованості, у тому числі, за відсотками.
Віднесення банку до категорії неплатоспроможних, запровадження процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку не припиняють дію кредитних договорів. Позичальник зобов`язаний повернути банку основну суму боргу та сплатити проценти у розмірах і у строки, встановлені умовами кредитного договору. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 638/13976/15-ц (провадження № 61-3384св18)
У постанові Верховного Суду від 12.07.2021 року у справі № 757/7994/17-ц (провадження № 61-3562св19) зазначено наступне: «З викладеного вбачається, що Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не містить заборони щодо нарахування процентів після відкликання ліцензії. А тому вважає, не є протиправним нарахування відсотків після початку процедури тимчасової адміністрації та ліквідації АТ «МЕГАБАНК».
Представник позивача вважає, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, відповідач визнає наявність права у позивача на компенсацію понесених ним витрат на професійну правничу допомогу та не наводить належних доводів у зв`язку із чим має бути зменшено їх розмір. Саме у зв`язку із бездіяльністю відповідача, а саме невиконанням відповідачем свого обов`язку по поверненню отриманих в борг коштів, Позивач вимушений звернутись до суду для захисту своїх прав порушених відповідачем.
Враховуючи об`єм виконаних адвокатом робіт, часу витраченого на підготовку та подачу позову та інших необхідних процесуальних документів, розмір позовних вимог, то позивач наголошує, що понесені стороною позивача витрати є співмірними зі складністю цієї справи.
01 квітня 2026 року відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. (а.с. 140-149)
Посилався на те, що позивач, не довів факт належного повідомлення відповідача про відступлення прав вимог, а також посилання позивача на загальні положення щодо факторингу та наявність ліцензій фінансових установ не підтверджують належним чином переходу права вимоги.
Відповідач не стверджував, що сам факт ліквідації банку автоматично припинив кредитний договір. Заперечення відповідача полягає в іншому: позивач не довів правомірність нарахування саме договірних відсотків після спливу строку кредитування, а також не надав перевірного розрахунку таких відсотків.
За матеріалами справи строк кредитування становив 12 місяців, тобто сплив 20.04.2022, тоді як позивач нараховує відсотки до 03.09.2024. Саме ця обставина є визначальною для правильного вирішення спору. Навіть якщо виходити з того, що ліквідація банку сама по собі не припиняє кредитного договору, це не спростовує того, що договірні проценти не можуть безмежно нараховуватися поза межами погодженого строку кредитування. Саме це позивач залишив без належного пояснення.
Посилання позивача на виписки з рахунку, як на доказ законності нарахування відсотків є недостатнім. Навіть якщо виписка може бути первинним або обліковим документом щодо руху коштів, вона не підміняє собою обов`язок позивача надати зрозумілий, деталізований та перевірний розрахунок.
Позивач визнає, що виписки лише відображають рух коштів по рахунку. Однак з наданих матеріалів не вбачається належного доведення того, що після 20.04.2022 існували законні та договірні підстави для подальшого нарахування саме тих відсотків, які включені до позовної суми.
Доводи позивача щодо доведеності факту надання кредитних коштів та розміру заборгованості є необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Посилання позивача на виписки з рахунку як на належний доказ одночасно і факту надання кредиту, і розміру заборгованості є помилковим та таким, що суперечить вимогам законодавства.
Доводи позивача щодо обґрунтованості та повного відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є безпідставними та не підтверджені належними доказами у даній справі.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання, в якому просив розгляд справи проводити без участі представника позивача, позов підтримує та просить його задовольнити, проти заочного рішення не заперечує. 
Відповідач, будучи належним чином повідомленими, в судові засідання 20.02.2026 та 06.04.2026 не з`являвся, причини неявки суд не повідомив, однак скористався своїм правом на подачу відзиву до суду та заперечення на відповідь на відзив. 
Верховний Суд у постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) зазначив, що якщо сторони чи їх представники, чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони чи її представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
В частинах 1, 2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
В статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
З огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У статтях 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється.
За правилами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Судом встановлено, що 20.04.2021 між АТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 укладений Заяву-договір №TDB.2021.0011.10748 про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank та підписано сторонами. (а.с. 55)
Крім того, 20.04.2021 року сторонами підписано паспорт споживчого кредиту. Із паспорта споживчого кредиту, який є Додатком 9 до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank вбачається, що відповідачка отримала кредит строком на 12 місяців, із загальною вартістю витрати за кредитом 73 293,00 грн.. та процентною ставкою за користування кредитом, що нараховується на суму заборгованості та складає 56,00% річних.(а.с. 56-57) 
На виконання умов кредитного договору №TDB.2021.0011.10748 від 20.04.2021 року відповідачу було надано кредитний ліміт 200 000,00 грн, мета отримання кредиту: споживчі цілі; базова процентна ставка 56%; строк користування 12 місяців. 
Згідно з п. 1 розділу «Запевнення та умови» кредитного договору, підписанням Заяви - Договору клієнт беззастережно підтвердив, зокрема:
- прийняття в повному обсязі Публічної пропозиція АТ «Мегабанк» на приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, що розміщений у Місці інформування Клієнта та на сайті АТ «МЕГАБАНК»: www.megabank.ua та в мережі інтернет www.todobank.com.
- згоду з умовами Договору, а також положення усіх Додатків до нього;
- укладання з Банком шляхом приєднання до Договору, який складається з публічної частини договору, що розміщена у Місці інформування Клієнта та на сайті АТ «Мегабанк»: www.megabank.ua та в мережі інтернет www.todobank.com та індивідуальної частини договору, а саме цієї Заяви – Договору, підписанням якої Клієнт приєднується до Договору в цілому.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача становить 29675,39 грн., з яких заборгованість за кредитом – 10497,25 грн.; заборгованість по сплаті відсотків (в тому числі прострочена) – 19178,14 грн. (а.с. 41)
03.09.2024 року відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024 року, між Акціонерним товариством «Мегабанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» (Новий кредитор) був укладений Договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги. (а.с. 15-17)
27.12.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» було укладено договір №1/12 про відступлення прав вимоги. (а.с. 13-14)
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини 1 статті 512 ЦК).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 514 ЦК). Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (частина 1 статті 517 ЦК).
Матеріальне правонаступництво реалізується в межах процесуального правонаступництва виключно за правилами останнього.
Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Першою та третьою частинами статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 515 ЦК України заміна кредитора не допускається лише у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора, зокрема у зобов`язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.
Як передбачено статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Застережень щодо заміни кредитора АТ «Мегабанк» на нового кредитора, яким стало ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг фінанс», та вподальшому стало ТОВ «ФК Єврокредит» кредитний договір №TDB.2021.0011.10748 від 20.04.2021, не містять, а отже є усі підстави для того, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема відступлення права вимоги.
З матеріалів справи, досліджених судом, встановлено, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі, який визначений договором. Разом з тим, відповідач свої зобов`язання про повернення коштів за кредитним договором не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитом в розмірі 10497,25 грн.
Доводи відповідача про те, що кредитний договір №TDB.2021.0011.10748 від 20.04.2021 укладався на 12 місяців, тобто, відсотки могли нараховуватися лише до 20.04.2022 року, проте позивач продовжував нараховувати їх до 03.09.2024 року, чим порушив права відповідача є безпідставними з огляду на наступне.
Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1-3 ст.1056 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору.
У статті 1 ЗУ «Про споживче кредитування» наведено визначення термінів, які вживаються в цьому Законі, зокрема: договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальна вартість кредиту для споживача - сума загального розміру кредиту та загальних витрат за споживчим кредитом; загальний розмір кредиту - сума коштів, які надані та/або можуть бути надані споживачу за договором про споживчий кредит; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб;
Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України)
З матеріалів справи вбачається, що п. 6 кредитного договору №TDB.2021.0011.10748 від 20.04.2021 передбачено строк дії договору, який набирає чинності з моменту підписання цієї заяви-договору та діє протягом 3 років. Якщо за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не заявить про його розірвання, цей договір вважається продовженим на той же строк та на тих же умовах. Кількість таких пролонгацій договору є необмеженою (а.с.55)
Враховуючи викладене, кредитний договір договору №TDB.2021.0011.10748 був укладений 20.04.2021 строком на 12 місяців, тобто до 20.04.2022 року. Водночас, умовами договору передбачено, що у разі якщо жодна зі сторін не заявить про його розірвання не пізніше ніж за 30 календарних днів до закінчення строку дії, договір автоматично пролонгується на той самий строк і на тих самих умовах, причому кількість таких пролонгацій не обмежується.
Оскільки матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_1 із заявою про розірвання договору, слід дійти висновку, що договір правомірно продовжував свою дію, а банк мав підстави для його неодноразової пролонгації, зокрема до 20.04.2024 року.
Крім того, підписуючи фізичним підписом кредитний договір №TDB.2021.0011.10748 від 20.04.2021, ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомився з публічною частиною договору та додатками до нього веб-сайті АТ «Мегабанк» www.megabank.ua та сторінці в мережі Інтернет, доступ до яких отримав в день підписання цього договору, своїм підписом засвідчив вірність інформації в договорі, та виразив свою волю на приєднання до договору.
Надані позивачем виписки по особовому рахунку відповідача за періоди з 20.04.2021 року по 02.12.2022 року та з 03.12.2022 року по 03.09.2024 року містять відомості про рух кредитних коштів, їх використання відповідачем, а також здійснення останнім часткового погашення заборгованості. Крім того, позивачем надано довідку-розрахунок заборгованості станом на 03.09.2024 року, відповідно до якої сума нарахованих процентів за користування кредитними коштами становить 19 178,14 грн. (а.с. 33-39, 41, 42-52).
Суд враховує, що відповідач фактично користувався наданими кредитними коштами, що підтверджується виписками по рахунку, а також частково погашав заборгованість, чим визнавав наявність між сторонами кредитних правовідносин та обов`язок зі сплати платежів за договором.
Оскільки матеріали справи містять належні та допустимі докази фактичного користування відповідачем кредитними коштами, а нарахування процентів здійснено на підставі умов кредитного договору та підтверджується наданим розрахунком, суд дійшов висновку про правомірність нарахування позивачем процентів за користування кредитними коштами.
Щодо протиправності нарахування відсотків після початку процедури тимчасової адміністрації та ліквідації АТ «МЕГАБАНК», слід зазначити наступне.
Судом встановлено, що 02.06.2022 року Правлінням Національного Банку України прийнято рішення № 261-рш/БТ «Про віднесення АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «МЕГАБАНК» до категорії неплатоспроможних». 
Правлінням Національного Банку України прийнято рішення від 21.07.2022 року № 362-рш про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «МЕГАБАНК», на підставі якого виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 21.07.2022 року № 506 «Про початок процедури ліквідації АТ «МЕГАБАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації АТ «МЕГАБАНК» з 22.07.2022 року по 21.07.2025 року та призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «МЕГАБАНК» провідному професіоналу з управління активами та ліквідації відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Білій Ірині Володимирівні строком на три роки з 22.07.2022 року по 21.07.2025 року включно.
Спеціальним законом, яким встановлено процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно з яким тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом (частина перша статті 2 цього Закону).
Відповідно до статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації Фонд гарантування вкладів фізичних осіб має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.
Згідно з положеннями частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку:
1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, наглядової ради і правління) та органів контролю (внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку;
2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;
3) строк виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) вважається таким, що настав;
4-1) нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами
5) відомості про фінансовий стан банку, боржників, які прострочили виконання зобов`язань (за основною сумою та процентами) перед таким банком, а також про вимоги банку до таких боржників перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю;
6) Фонд здійснює заходи із виконання плану врегулювання, що передбачає виведення банку з ринку у спосіб, передбачений пунктом 2 частини другої статті 39 цього Закону, та відчужує майно (активи) та зобов`язання відповідно до статті 40 цього Закону на користь приймаючого банку протягом 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Вчинення правочинів, пов`язаних з відчуженням майна (активів) банку чи передачею його майна третім особам (крім приймаючого банку), допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону;
7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти, заборони прийняття рішень про продаж або про вчинення інших дій з продажу) будь-яким майном (активами), у тому числі коштами банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень (у тому числі арештів, заборони прийняття рішень про продаж або про вчинення інших дій з продажу) на майно (активи), у тому числі кошти банку, не допускається;
8) забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін. Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на правочини, зобов`язання за якими припиняються у процедурі ліквідаційного неттінгу, що здійснюється в порядку, встановленому статтею 54-1 цього Закону, та припинення зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог боржника, який одночасно є кредитором банку, що ліквідується.
З огляду на викладене, суд резюмує, що Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не містить заборони щодо нарахування процентів після відкликання ліцензії.
Приписи пункту 4-1 частини другої статті 46 указаного Закону стосуються неможливості нарахування банком відсотків за договорами вкладу, що відповідно сприятиме збереженню ліквідаційної маси.
Віднесення банку до категорії неплатоспроможних, запровадження процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку не припиняють дію кредитних договорів. Позичальник зобов`язаний повернути банку основну суму боргу та сплатити проценти у розмірах і у строки, встановлені умовами кредитного договору.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 638/13976/15-ц (провадження № 61-3384св18).
Під час тимчасової адміністрації позичальник здійснює платежі для погашення кредиту на реквізити банку, вказані у кредитному договорі.
Оплата боржником коштів здійснюється на рахунок банку з призначенням платежу щодо погашення кредитної заборгованості (постанова Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 404/5798/15-ц (провадження № 61-14346св18).
Таким чином, з огляду на зазначене, доводи відповідача щодо неможливості нараховувати відсотки після відкликання банківської ліцензії та початку процедури ліквідації банку суд відхиляє.
Відкликання банківської ліцензії у первісного кредитора за кредитним договором укладеного з відповідачем, не позбавляло його права нараховувати відсотки на умовах указаного договору
Проаналізувавши надані позивачем докази в їх сукупності на предмет їх належності, достовірності, достатності та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, надавши оцінку нормам матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню з підстав, наведених вище по тексту рішення, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №TDB.2021.0011.10748 від 20.04.2021 року становить 29675,39 грн., з яких заборгованість за кредитом – 10497,25 грн.; заборгованість по сплаті відсотків (в тому числі прострочена) – 19178,14 грн.
Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу.
Із матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «ФК Єврокредит» та адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС» укладений договір про надання правничої допомоги № 1/07 від 01.07.2025 року.
Згідно договору та додатку №2 до договору про надання правничої допомоги №01/07 від 01.07.2025 року Вартості послуг (прейскурант) від 01.07.2025 року, де погоджено розмір винагороди адвоката, зокрема: 
-Проведення юридичного та фінансового аналізу 1 боржника – 1200,00 грн.,
-Складання, підписання та відправлення 1 боржнику претензії щодо сплати заборгованості – 1500,00 грн.
-Складання, підписання та подання до суду позовної заяви щодо стягнення заборгованості з 1 боржника – 10000,00 грн.
-Складання, підписання та подання апеляційної скарги на рішення/ухвали суду – 12000,00 грн.
-Складання, підписання та подання касаційної скарги на рішення/ухвали суду – 15000,00 грн.
-Складання, підписання та подання до суду пояснень, клопотань, заперечень, необхідних для належного захисту прав та інтересів клієнта в ході судового розгляду справи (за 1 документ) – від 3000,00 грн.
-Отримання копії рішення суду, виконавчого документу – 600,00 грн.
-Пред`явлення виконавчого документу до виконання відповідного відділу державної виконавчої служби України, приватного виконавця – 600,00 грн.
-Вчинення будь-яких інших юридичних дій, необхідних для надання правничої допомоги за цим договором (за 1 годину) – 1500,00 грн.
Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Тобто у ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постановах від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) та від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19).
Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19, та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
Відповідно до послідовної практики Верховного Суду, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо (постанови Верховного Суду від 09 березня 2021 року у справі №200/10535/19-а, від 18 березня 2021 року у справі №520/4012/19, від 23 квітня 2021 року у справі №521/15516/19, від 14 червня 2021 року у справі №826/13244/16).
Відповідач просив зменшити розмір витрат на правову допомогу, оскільки вважає її розмір неспівмірним та завищеним.
Враховуючи категорію і складність цієї справи, яка за характером спірних правовідносин не може бути віднесена до складних, не потребувала проведення і вчинення значного обсягу процесуальних дій, беручи до уваги обсяг та характер виконаної адвокатом роботи, виходячи з принципів співмірності та розумності судових витрат, критеріїв реальності наданих адвокатських послуг, розумності їх розміру, суд дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на правничу допомогу в сумі 10600,00 грн є необґрунтованим та завищеним.
Таким чином, суд, враховуючи надані докази та вищезазначені вимоги, приходить до висновку, що із відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн. Суд вважає, що такий розмір правничої допомоги відповідає реальності наданих послуг та їх необхідності.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2422,40 грн, сплачений при зверненні до суду з позовом.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 273, 353, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» заборгованість в розмірі 29675,39 грн., сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит», ЄДРПОУ 409324111, адреса: 49001, м. Дніпро, пров. Ушинського, буд. 1, офіс 105.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 . 

Суддя        Ведмідь Н. В.