ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року	м. Львів	Справа № 914/4086/25	

Західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого судді Ржепецького В.О., суддів Міліціанова Р.В., Іванчук С.В.
за участю секретаря судового засідання Псярук О. В.
за участю представників сторін:
прокурор - Рогожнікова Н.Б.
від відповідача-2 - Мехеда Н. В.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Львівської області (суддя Н.Є. Березяк) від 02.04.2026 про призначення судової експертизи у справі №914/4086/25 
за позовом керівника Яворівської окружної прокуратури Львівської області в інтересах держави 
до відповідача-1: Яворівської міської ради та до відповідача-2: фізичної особи-підприємця Кичми Петра Миколайовича
про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, визнання незаконним договору оренди землі, повернення земельної ділянки
ВСТАНОВИВ:
Керівник Яворівської окружної прокуратури Львівської області звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до Яворівської міської ради та до Фізичної особи-підприємця Кичми Петра Миколайовича про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, визнання незаконним договору оренди землі, повернення земельної ділянки.
12.03.2026 відповідач – 2 подав клопотання (вх.№1120/26) про призначення експертизи, у якому просив суд призначити у справі №914/4086/25 судову земельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставити запропоновані питання: Яка площа земельної ділянки є необхідною для належної експлуатації за цільовим і функціональним призначенням (для рибогосподарських потреб) та для обслуговування будівель та споруд, що належать на праві власності Кичмі П.М., в т.ч. для забезпечення можливості безперешкодного здійснення господарської діяльності з риборозведення (аквакультури)? Чи відповідає ця площа площі земельної ділянки з кадастровим номером 4625855600:06:000:0507 (201,7301 га)? Проведення судової земельно-технічної експертизи відповідач 2 просив доручити експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, який розташований за адресою: м. Львів, вул. Липинського, 54.
Клопотання мотивоване тим, що рішенням Яворівської міської ради від 10.10.2025 №9027 Кичмі Петру Миколайовичу передано в оренду терміном на 20 років земельну ділянку площею 201,7301 га, кадастровий номер 4625855600:06:000:0507 в комплексі з розташованими на ній водними об`єктами площами 179,7666 га; 0,6235 га; 0,2470 га; 0,1124 га; 0,1056 га; 0,1720 га; 0,0753 га; 0,2338 га для рибогосподарських потреб.
28.10.2025 на підставі вказаного рішення Яворівської міської ради між Яворівською міською радою та Кичмою Петром Миколайовичем укладено договір оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом, відповідно до якого Яворівська міська рада (орендодавець) надала, а (орендар) Кичма П.М. прийняв у строкове платне користування земельну ділянку в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом для рибогосподарських потреб-рибогосподарської технічної водойми, ставкового господарства загальною площею 181,3362 га, який розташовується на території Яворівської міської ради Львівської області (Краковецький старостинський округ) (п.1 Договору).
На спірній земельній ділянці розташовані будівлі та споруди, набуті Кичмою Петром Миколайовичем на підставі договору купівлі-продажу від 24.09.2018, реєстр.№1089 та договору купівлі-продажу від 22.08.2017 №22/08/-17.
На спірній земельній ділянці розташовані будівлі та споруди, які належать на праві власності відповідачу- 2, спірна земельна ділянка була надана в оренду Кичмі П.М.
Оскільки у позовній заяві прокурор стверджує про неспівмірність спірної земельної ділянки з площею об`єктів нерухомості, належних відповідачу 2, на думку заявника, дослідженню підлягають обставини обґрунтованості надання в оренду спірної земельної ділянки площею, яка перевищує площу належних відповідачу 2 об`єктів нерухомого майна.
Ухвалою від 02.04.2026 Господарський суд Львівської області у справі №914/4086/25 задовольнив клопотання Фізичної особи-підприємця Кичми Петра Миколайовича про призначення судової експертизи та доручив її проведення Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз.
На вирішення експерта суд поставив питання щодо визначення площі земельної ділянки, необхідної для належної експлуатації та обслуговування належних Кичмі П.М. будівель і споруд, а також для здійснення діяльності з риборозведення (аквакультури), та встановлення відповідності такої площі земельній ділянці з кадастровим номером 4625855600:06:000:0507 площею 201,7301 га.
Суд поклав витрати на проведення експертизи на відповідача, направив матеріали справи до експертної установи та зупинив провадження у справі №914/4086/25 на час проведення експертизи й отримання висновку експерта.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що для вирішення спору необхідні спеціальні знання у сфері земельно-технічних досліджень, оскільки прокурор ставить під сумнів співмірність площі орендованої земельної ділянки (201,7301 га) та потребами об`єктів нерухомості, які належать відповідачу-2 та використовуються для рибогосподарської діяльності. Суд дійшов висновку, що без експертного дослідження неможливо встановити, яка площа землі є необхідною для належної експлуатації водойм, будівель і споруд та чи відповідає цим потребам спірна земельна ділянка. Враховуючи предмет доказування та вимоги ст. 99 ГПК України, суд визнав клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.
09.04.2026 до Західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Львівської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Львівської області від 02.04.2026 у справі №914/4086/25.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.04.2026 сформовано колегію суддів у складі: Ржепецький В.О. (суддя-доповідач), судді Іванчук С.В., Міліціанов Р.В.
Ухвалою суду від 14.04.2026 відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд апеляційної скарги на 14.05.2026.
Львівська обласна прокуратура в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 02.04.2026 про призначення земельно-технічної експертизи та зупинення провадження у справі №914/4086/25, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду. Водночас, апелянт просить стягнути судові витрати з відповідача-2 на користь Львівської обласної прокуратури та здійснювати розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні за участю представника прокуратури.
В апеляційній скарзі апелянт покликається на такі обставини: суд першої інстанції безпідставно призначив земельно-технічну експертизу всупереч вимогам ч. 1 ст. 99 ГПК України, оскільки обставини справи не потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право. Предметом спору є правомірність рішень Яворівської міської ради № 9026 та № 9027 від 10.10.2025 щодо поділу та передачі в оренду земельної ділянки водного фонду кадастровим номером 4625855600:06:000:0507 площею 201,7301 га, а такі обставини можуть бути встановлені судом шляхом оцінки доказів та правовстановлюючих документів; питання, поставлені судом на вирішення експерта щодо визначення площі земельної ділянки, необхідної для обслуговування об`єктів нерухомості та ведення рибогосподарської діяльності, не належать до предмета земельно-технічної експертизи та мають правовий характер, що суперечить ч. 2 ст. 98 та ч. 6 ст. 99 ГПК України. Фактично експерту доручено вирішити питання щодо правомірності користування земельною ділянкою та обсягу речових прав відповідача, що належить до виключної компетенції суду; рішення Яворівської міської ради № 9027 від 10.10.2025 про передачу Кичмі П.М. в оренду строком на 20 років земельної ділянки площею 201,7301 га разом із водними об`єктами площею 181,3362 га для рибогосподарських потреб є незаконним, оскільки земельна ділянка передана із земель водного фонду комунальної власності для цільового призначення « 10.07 Для рибогосподарських потреб»; за наявності у відповідача права власності на об`єкти нерухомого майна, він міг набути право користування лише тією частиною земельної ділянки, яка необхідна для експлуатації та обслуговування таких об`єктів відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України; суд першої інстанції не врахував правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 07.07.2022 у справі № 910/886/21, відповідно до яких експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях та неможливості встановити обставини іншими засобами доказування. Також не враховано позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 06.10.2021 у справі № 160/10494/19 та від 01.02.2022 у справі № 160/12705/19, щодо необхідності належного мотивування зупинення провадження та оцінки наслідків призначення експертизи для ефективності судового захисту: зупинення провадження у справі у зв`язку з призначенням експертизи є необґрунтованим та немотивованим, оскільки оскаржувана ухвала від 02.04.2026 не містить обґрунтування необхідності такого зупинення. У матеріалах справи вже наявні належні та допустимі докази, достатні для вирішення спору по суті, а призначення експертизи призводить лише до безпідставного затягування розгляду справи, що суперечить ст. 2 ГПК України та порушує гарантії розгляду справи упродовж розумного строку, передбачені п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
16.04.2026 через підсистему «Електронний суд» представник відповідача-1 Грабовський І. А. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Львівської області від 02.04.2026 про призначення судової експертизи у справі №914/4086/25 - залишити без змін.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач-1 посилається на те, що прокурор стверджує, що площа придбаної земельної ділянки є неспівмірно більшою за площу розташованих на ній будівель, проте позивачем не надано жодних розрахунків або доказів того, яка саме площа є достатньою для обслуговування нерухомості з урахуванням будівельних та санітарних норм; обов`язок доказування неспівмірності площ покладено на позивача, сам по собі факт математичного перевищення площі землі над площею забудови не є автоматичним доказом незаконності договору; для визначення реальних потреб у землі для обслуговування об`єктів рибогосподарського призначення необхідно дослідити землевпорядну документацію, технічні характеристики будівель та ДБН, що неможливо зробити без залучення експерта; оскільки матеріали справи направляються до експертної установи, проведення будь-яких інших процесуальних дій у цей період є технічно неможливим.
Таким чином, на думку відповідача-1, враховуючи, що прокурор не надав доказів необхідної площі для обслуговування майна, встановлення цієї обставини потребує спеціальних знань у галузі землеустрою, що робить призначення експертизи законним та обґрунтованим.
22.04.2026 через підсистему «Електронний суд» представниця відповідача-2-адвокатка Мехеда Н.В. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить врахувати поданий відзив, апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Львівської області від 02.04.2026 про призначення судової експертизи у справі №914/4086/25 - залишити без змін.
Відзив обґрунтований тим, що прокурор, обґрунтовуючи позов неспівмірністю площі земельної ділянки (201,7301 га) щодо розташованої на ній нерухомості (459,3 кв.м), не надав жодних належних доказів або розрахунків щодо того, яка саме площа є достатньою для обслуговування об`єктів з урахуванням їх специфіки; саме на позивача покладено обов`язок довести «надмірність» ділянки не лише математичним порівнянням, а й через обґрунтування недоліків проекту землеустрою; встановлення розміру ділянки, необхідної для обслуговування майна, не може бути здійснено судом самостійно лише на підставі ДБН, оскільки ці норми не містять прямих правил для існуючих нежитлових об`єктів водного фонду, що згідно з п. 18-1 постанови Пленуму ВСУ №7 та практикою ВС у справі №910/9028/19 потребує залучення експерта; цільове призначення «для рибогосподарських потреб» (код 10.07) обрано правомірно, оскільки чинний Класифікатор (постанова КМУ №105) не передбачає іншого виду призначення для обслуговування будівель на землях водного фонду, а на ділянці фактично розташовані гідротехнічні споруди та стави. 
Отже, як стверджує відповідач-2 призначення експертизи є виконанням завдань підготовчого провадження щодо визначення обставин справи, а зупинення провадження на підставі ст. 228 ГПК України є обов`язковою процесуальною дією у зв`язку з направленням матеріалів справи до експертної установи, що відповідає принципу справедливості згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини.
05.05.2026 через систему “Електронний суд” представник відповідача-1 Грабовський І. А. подав клопотання про розгляд справи , призначеної на 14.05.2026 о 10 год 00 хв, без участі представника Яворівської міської ради Львівської області.
Інших клопотань, заяв в порядку ст. 207 ГПК України сторонами подано не було.
14.05.2026 в судовому засіданні взяли участь прокурор та представниця відповідача-2, які підтримали позиції, висловлені у процесуальних заявах по суті розгляду апеляційної скарги.
Апеляційну скаргу розглянуто в межах процесуальних строків, визначених ст. 273 ГПК України.
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
За змістом системного аналізу приписів ст. ст. 86, 236, 277 ГПК України, з метою забезпечення законності та обґрунтованості судового рішення, на місцевий господарський суд покладено обов`язок всебічно та повно з`ясувати і дослідити обставини справи, що мають значення для її вирішення по суті.
Отже, суд, розглядаючи справу, має вживати заходів до всебічного й повного встановлення обставин спору, що не суперечить принципу змагальності, оскільки останній відображається в змісті процесуальних прав та обов`язків осіб, що беруть участь у справі та реалізується в сукупності з принципами рівності, диспозитивності та безпосередності, проте суд наділяється в тому числі організаційно-розпорядчими повноваженнями, необхідними для здійснення ним функцій органу правосуддя та прийняття законних і обґрунтованих судових актів.
Одним із засобів встановлення обставин справи є висновок судового експерта (п.2 ч.2 ст. 73 ГПК України). 
Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.
За приписами частини 2 статті 110 Господарського процесуального кодексу України призначення експертизи у справі є способом забезпечення доказів у справі, що здійснюється судом за заявою учасника справи.
Згідно з частиною 1 статті 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотання учасникам справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас, експертиза призначається для з`ясування питань, що потребують спеціальних знань.
Згідно з приписами частини першої статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, що входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.04.2019 зі справи №925/2301/14, від 19.06.2019 зі справи № 910/4055/18).
Тобто, з усіх наявних у справі доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв'язок із фактами, що підлягають установленню при вирішенні спору. Отже, належність доказів нерозривно пов'язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову.
Суд відзначає, що висновок експерта є одним із джерел одержання доказів, спростувати який іншими доказами, без проведення інших спеціальних досліджень (додаткової, повторної експертизи, тощо) досить непросто. Висновок експерта є доволі специфічним видом доказів, при його оцінці необхідно враховувати, що на відміну від інших доказів, він з`являться тоді, коли спірні відносини вже виникли, і вирішити їх у добровільному порядку неможливо, а тому саме висновок експерта може виступати тим об`єктивним критерієм, який допоможе встановити фактичні обставини спору.
Тобто, вирішуючи питання про призначення експертизи суд повинен оцінити відповідність поставлених питань у клопотанні про призначення експертизи та виду експертного дослідження підставам і предмету поданого позову, в тому числі можливість встановити обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до правової позиції Великої палати Верховного суду, викладеної у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, предмет позову – це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.
Підстави позову – це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Надаючи в межах доводів апеляційної скарги оцінку оскаржуваній ухвалі в частині наявності підстав для висновку про відповідність поставлених питань у клопотанні про призначення експертизи та виду експертного дослідження підставам і предмету поданого позову, колегія суддів виходить з такого.
В своїй позовні заяві прокурор просив: Визнати незаконними та скасувати рішення Яворівської міської ради від 10.10.2025 №9026 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності на території Яворівської міської ради (Краковецький старостинськтй округ)» в частині, яка стосується земельної ділянки з кадастровим номером 4625855600:06:000:0507. Визнати незаконними та скасувати рішення Яворівської міської ради від 10.10.2025 №9027 «Про передачу в оренду земельної ділянки в комплексі з розташованими на ній водними об`єктами для рибогосподарських потреб на території Яворівської міської ради Львівської області ОСОБА_1 ». Визнати недійсним договір оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом від 28.10.2025, укладений між Яворівською міською радою та ОСОБА_1 . Зобов`язати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) повернути водний об`єкт - водосховище «Краковецьке» площею 179,7666 га, а також ставки площею 0,2470 га, 0,1720 га, 0,0753 га, 0,2338 га, 0,1056 га, 0,1124 га,0, 6235 га та земельну ділянку під такими водними об`єктами площею 201,7301 га кадастровий номер 4625855600:06:000:0507 в розпорядження Яворівської територіальної громади в особі Яворівської міської ради.
Дійсно як вірно зазначається прокурором в апеляційній скарзі, підставою поданого позову є факт стверджуваної неправомірності рішення Відповідача 1 щодо передання Кичмі П.М. на неконкурентних засадах земельної ділянки для рибогосподарських потреб, що виключає необхідність встановлення обставин, пов`язаних із обґрунтованістю площі переданої земельної ділянки. 
Водночас, як витікає з поданого позову, прокурором заявлено позовні вимоги, зокрема, про повернення земельної ділянки.
Як видно з матеріалів справи та не спростовується прокурором, на земельній ділянці з кадастровим номером 4625855600:06:000:0507 розташовані об`єкти нерухомості, які належать на праві власності відповідачу 2.
Таким чином, обставини щодо розміру земельної ділянки (або її частини), на якій розташовані об`єкти нерухомості відповідача, є суттєвими у спорі про вилучення такої земельної ділянки в останнього, незалежно від правових підстав такого вилучення, а відтак ці обставини входять до предмету розгляду і мають підтверджуватися належними доказами, в тому числі висновком експерта.
При цьому питання, які постановлено оскаржуваною ухвалою на вирішення експерта відповідають меті встановлення наведених обставин, оскільки містять відповідні твердження щодо площі земельної ділянки, необхідної для обслуговування будівель та споруд, що належать на праві власності ОСОБА_1 .
Відтак, висновок суду першої інстанції щодо необхідності призначення експертизи для повного та справедливого вирішення даного спору цими доводами апеляційної скарги не спростовується.
Стосовно посилань прокурора в апеляційній скарзі на те, що розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування будівлі або споруди визначається з урахуванням чинних нормативних документів у галузі будівництва, а отже не потребує спеціальних знань, колегією суддів зазначається, що в силу специфіки місцевості, виду господарської діяльності, логістичних параметрів та інших чинників, площа (та, зокрема, і "геометричні розміри") земельної ділянки може перевищувати площу нерухомості, яка на такій ділянці знаходиться.
Врахування зазначених обставин судом є неможливим без залучення осіб, які володіють спеціальними знаннями та, відповідно, здійснення фактичних експертних дій на місцевості.
При цьому, судом апеляційної інстанції визнається, що право сторони спору, зокрема, відповідача на доведення своїх тверджень за допомогою встановлених процесуальним законом засобів доказування, в тому числі експертного висновку, відповідає засадам господарського судочинства, а саме рівності сторін.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Тобто саме на суди покладається обов`язок щодо встановлення усіх обставин справи на підставі всебічного дослідження належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, здійснення їх оцінки та, за необхідності, перевірки.
Вищенаведені висновки викладено, зокрема у постановах Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 640/22708/21 та від 13 квітня 2023 року у справі № 757/30991/18-а.
Незалежно від результатів проведеної експертизи, оцінку викладеним у відповідному висновку твердженням експерта судом буде надано при прийнятті остаточного рішення за результатами вирішення спору.
При цьому, колегією суддів зазначається, що на стадії апеляційного перегляду ухвали про призначення експертизи, апеляційній інстанція враховуючи наведені вище засади не може вдаватися до дослідження та оцінки наявних у справі доказів, та доходити висновку про їх достатність для прийняття судом першої інстанції рішення по суті без проведення судової експертизи.
Оскільки в такому випадку у разі скасування ухвали, спрямованої на забезпечення повноти встановлення дійсних обставин справи тільки з підстав відсутності необхідності у її призначенні, рішення суду по суті не відповідатиме принципу повноти та об`єктивності встановлення всіх обставин спору, а відтак і засадам господарського судочинства, зокрема, принципу верховенства права.
При вирішенні господарських спорів суди застосовують як джерело права практику ЄСПЛ (ч.4 ст. 11 ГПК України).
У рішенні у справі «Бендерський проти України» (заява N 22750/02, пункт 42), в якій Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) звернув увагу, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (…). Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом (…).
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» № 303-A, пункт 29).
Крім того, у пункті 71 рішення у справі «Дульський проти України» (заява № 61679/00), ЄСПЛ зазначив, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури; більше того, суд вирішує питання щодо отримання додаткових доказів та встановлює строк для їх отримання.
Саме тому, суди не повинні обмежуватися заявленими сторонами доводами та поданими ними доказами, а мають виконувати активну роль у встановленні об`єктивної істини, вживаючи усіх можливих заходів для перевірки та встановлення всіх фактичних даних зі спору (рішення ЄСПЛ від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України»).
У справі «Якущенко проти України» (заява № 57706/10) заявник доводив, що національні суди не розглянули його важливий аргумент та безпідставно відхилили подані ним докази. Розглядаючи цю справу, ЄСПЛ погодився із заявником про виключну важливість для належного вирішення питань, порушених у судовій справі, враховуючи, що суди також не взяли до уваги експертний висновок, який спростовував важливі для справи обставини (пункт 25); з огляду на зазначене Суд вважав, що національні суди не виконали свого обов`язку обґрунтувати свої рішення та не розглянули відповідні та важливі аргументи заявника, а тому відмова у задоволені позову заявника була свавільною, що є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції (пункти 32 та 33)
На спростування заперечень прокурора проти призначення в цій справі експертизи, апеляційний суд вважає за необхідне також навести міркування такого характеру.
Статтею 2 Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін.
Відповідно до статті 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
В рішенні Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень пункту 20 частини першої статті 106, частини першої статті 11113 Господарського процесуального кодексу України у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 Конституції України, зазначено, що «Засада рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в частині першій статті 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного частиною першою статті 24 Основного Закону України, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав».
Принцип рівності був неодноразово застосований ЄСПЛ і у справах щодо України. Наприклад, у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine, заява № 7460/03), рішення від 15 травня 2008 р.: 26. Суд нагадує, що принцип рівності сторін – один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду – передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом (див., серед інших рішень та mutatis mutandis,«Кресс проти Франції» (Kress v. France), [GC], заява № 39594/98, п. 72, ECHR2001-VI; «Ф.С.Б. проти Італії» (F.C.B. v. Italy) від 28 серпня 1991 року, серія A № 208-B, п. 33; «Т. проти Італії» (Т. v. Italy) від 12 жовтня 1992 року, серія A № 245-C, п. 26; та «Кайя проти Австрії» (Kaya v. Austria), заява № 54698/00, п. 28, від 8 червня 2006 року).
Отже керуючись наведеним вище та враховуючи, що клопотання відповідача про призначення судової експертизі, як витікає з його змісту, не є очевидно необґрунтованим, його подано з дотриманням положень процесуального законодавства, отже його подання не свідчить про намір сторони перешкоджати встановленню дійсних обставин справи, в господарського суду були відсутні підстави обмежувати право сторони на доведення тих обставин справи, які вона вважає необхідними для справедливого вирішення спору. 
Щодо доводів апеляційної скарги про порушення строку розгляду справи, колегією суддів зазначається таке.
У пункті 2 частини першої та частині третій статті 228 ГПК України унормовано, що суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку призначення судом експертизи; з питань, зазначених у цій статті, суд постановляє ухвалу.
Зупинення провадження у справі - це тимчасове і повне припинення всіх процесуальних дій у справі, зумовлене настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли їх може бути усунуто. Зупинення провадження у справі на час проведення судової експертизи є правом господарського суду, що зумовлене неможливістю вирішення спору по суті за відсутності висновків про встановлення фактів, які можуть бути встановлені лише експертом.
Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові об'єднаної палати Касаційного господарського суду від 10.12.2018 у справі № 910/9883/17.
Оскільки згідно з ухвалою апеляційного господарського суду у цій справі від 13.11.2024, яку просить скасувати скаржник, у цій справі судом було вирішено питання про призначення судової комп`ютерно-технічної експертизи і для її проведення матеріали справи скеровано до судово-експертної установи, то в цей період неможливо проводити відповідні процесуальні дії, а отже, апеляційний суд у цьому випадку скористався своїм правом, наданим йому процесуальним законом - частиною першою статті 228 ГПК України, що не може вважатися порушенням норм процесуального права, яке тягне за собою наслідки у вигляді скасування відповідного судового рішення.
Призначення судової експертизи з одночасним зупиненням у зв'язку з цим провадження у справі є нерозривною процесуальною дією і не може розцінюватися як два самостійних акти - окремо щодо призначення судової експертизи і щодо зупинення провадження у справі. А тому скасування ухвали лише в частині зупинення провадження у справі не призведе до усунення обставин, що зумовили неможливість здійснення судом подальших процесуальних дій зі справи (через проведення в ній експертизи відповідною установою).
Отже, зупинення провадження у справі до отримання висновку експерта не звужує та не зменшує права доступу до суду особи, яка звернулася за захистом свого порушеного права.
Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом, зокрема, в постанові від 16 січня 2025 року у cправі №910/68/24. 
Таким чином, суд дійшов висновку, що експертиза є необхідною для повного та об`єктивного розгляду спору, а зупинення провадження на час її проведення відповідає вимогам процесуального закону. Доводи прокуратури про безпідставність експертизи та затягування розгляду справи суд відхилив у зв`язку з цим апеляційну скаргу залишено без задоволення.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України від 28.10.2010 року №4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Відповідно до ч.23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року у справі Проніна проти України за заявою №63566/00 суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.
Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.
З урахуванням наведеного та зважаючи на встановлені у справі обставини, суд апеляційної інстанції зазначає, що розглянуті доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що оскаржуване судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, судом не було з`ясовано обставин, що мають значення для справи або судом визнано встановленими обставини, що мають значення для справи, які не доведено належними доказами. Решта доводів апеляційної скарги законних висновків суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 280 ГПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;
3) невідповідність висновків суду обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Враховуючи наведене вище, судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, з якими процесуальним законом пов`язується скасування ухвали суду, відтак оскаржувана ухвала суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.
Судові витрати.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням наведеного, апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення судового збору за подання апеляційної скарги за апелянтом.
Керуючись ст. 129, 269-271, 280, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури – залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 02.04.2026 про призначення судової експертизи у справі №914/4086/25 – залишити без змін.
3. Справу повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Повний текст постанови складено 20.05.2026.

Головуючий суддя В.О. Ржепецький

Судді С.В. Іванчук

Р.В. Міліціанов