ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

головуючий суддя у першій інстанції: Стецик Н.В.

29 травня 2026 року	Львів	Справа № 140/15818/25 пров. № А/857/12912/26	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді: Бруновської Н.В.
суддів: Запотічного І.І., Хобор Р.Б., 
розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 січня 2026 року у справі №140/15818/25 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Євротехлогістик” до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови,-
ВСТАНОВИВ:
12.12.2025р. позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю “Євротехлогістик” (далі по тексту ТОВ “Євротехлогістик”) звернувся з позовом до Волинської митниці, в якому просив суд: 
-визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 30.07.2025р. №UA205140/2025/000224/2 та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2025/001977. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 27.01.2026р. позов задоволено. 
Не погоджуючись із даним рішеннями, апелянт Волинська митниця подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Просить суд, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27.01.2026р. скасувати та прийняти нову постанову якою в позові відмовити. 
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що з метою виконання зовнішньоекономічного контракту №398 від 13.08.2024р., укладеного між компанією GRUMA Nutzfahrzeuge GmbH (Німеччина) та ТзОВ “Євротехлогістик”, згідно рахунком-фактурою (інвойсом) №RE10-1322130 від 18.07.2025р., позивач на митну територію України ввіз товар (запасні частини до навантажувача, що були у використанні).
29.07.2025р. декларант ТзОВ “Євротехлогістик” в порядку електронного декларування до Волинської митниці подав митну декларацію (далі – МД) від 29.07.2025р. №25UA205140047535U8 з описом товару: “Запасні частини до навантажувача, що були у використанні, Підіймальне чи вантажно-розвантажувальне навісне обладнання до автонавантажувача: - Захватний пристрій для рулонів; - Марка: Auramo; - Модель: TRA-350NLE; - Рік випуску - 2018; - Серійний номер - 40700101; - Вантажопідйомність: 3500 кг, - Вага: 1750 кг. Торговельна марка: Auramo; Виробник: Auramo, FI”.
У вказаній декларації митна вартість товару визначена за основним - першим методом, а саме за ціною товару – 2 400,00 євро та з урахуванням витрат, які покупець поніс під час переміщення товару до митного кордону України в сумі 22 200,00 грн. Митна вартість у перерахунку на національну валюту задекларована на суму 139 072,08 грн. (графа 12 МД).
З метою підтвердження митної вартості декларант надав: рахунок-проформу (Proforma invoice) №AU10-1039401 від 18.07.2025р.; рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) №RE10-1322130 від 18.07.2025р.; автотранспортну накладну (Road consignment note) б/н від 24.07.2025р.; декларацію про походження товару (Declaration of origin) №RE10-1322130 від 18.07.2025р.; загальна декларація прибуття №25UA141000832885Z0 від 27.07.2025р.; платіжний документ, що підтверджує вартість товару №529 від 21.07.2025р.; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг №28072025-02 від 28.07.2025р.; документ, що підтверджує вартість перевезення товару №2707-593 від 27.07.2025р.; зовнішньоекономічний договір (контракт) №398 від 13.08.2024р.; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №05 від 18.07.2025р.; доповнення до внутрішнього договору (контракту) №3 від 22.04.2025р.; договір про надання послуг митного брокера №263 від 27.08.2022р.; договір (контракт) про перевезення №2207-593 від 22.07.2025р.; заява декларанта про незастосування обмежень щодо пропуску та випуску товарів; інші некласифіковані документи (фото) від 24.07.2025р.; копія митної декларації країни відправлення №25DE740164821837B2 від 18.07.2025р..
Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митний орган в електронному повідомленні від 30.07.2025р. зазначив, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, та містять наступні розбіжності.
Відповідно до рахунка-фактури від 18.07.2025р. №RE10-1322130 умови поставки вказані FCA, що суперечить умовам поставки, вказаним в гр. 20 МД – EXW.
Згідно гр.23 автотранспортної накладної від 24.07.2025р. №б/н штамп та підпис перевізника зазначений LLC “STTRANS”, що суперечить перевізнику, зазначеному в довідці від 27.07.2025р. №2707-593 - ФОП ОСОБА_1 .
В довідці про транспортні витрати від 27.07.2025р. №2707-593 вказано про наявність навантажувально-розвантажувальних робіт. Проте, дані витрати відсутні серед найменувань наданих послуг в рахунку-фактурі від 28.07.2025р. №28072025-02 та в гр. 21 ДМВ, що свідчить про їх невключення до митної вартості товару.
Внаслідок цього митним органом в електронному повідомленні декларанту запропоновано подати такі документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) транспортні (перевізні) документи; 6) банківські платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортних послуг (за наявності оплати); 7) страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Декларант на вимогу митного органу надав: 1) договір-заявку від 22.07.2025р. №2207-5; 2) довідку про транспортні витрати від 27.07.2025р. №2707-593 (продубльовано); 3) інтернет-джерело від 30.07.2025р.; 4) додаткову угоду від 29.07.2025р. №1.
Митний орган вважає, оскільки відповідно до договору-заявки від 22.07.2025р. №2207-5 сума фрахту за перевезення не зазначена, вказане не дає змоги підтвердити заявлені транспортні витрати по даному маршруту.
Додаткова угода №1 щодо зміни умов договору датується 29.07.2025р. Проте, на момент приймання-передачі товару (автотранспортна накладна датується 24.07.2025р.) та згідно копії митної декларації країни відправлення №25DE740164821837B2 від 18.07.2025р. умови поставки зазначені FCA.
B наданому інтернет-джерелі від 30.07.2025р. продавець товару суперечить продавцю, вказаному в зовнішньоекономічному договорі (контракті) від 13.08.2024р. №398 - GRUMA Nutzfahrzeuge GmbH, а також вартість товару заявлена на рівні 1550 євро, що суперечить вартості, вказаній в рахунку-фактурі від 18.07.2025р. №RE10-1322130 - 2400 євро, а тому дане інтернет-джерело не стосується оцінюваного товару.
У зв`язку з неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МК України) та методу 2б (ст. 60 МК України) з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МК України) та методу 2г (ст.63 МК України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта, у зв`язку з тим, що документи подані для підтвердження митної вартості товарів не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, та містять вищевказані розбіжності, а також в зв`язку з спрацюванням ризиків АСУР, митницею відповідно до положень ст. 55 та ст. 57 МК України з декларантом проведена письмова консультація щодо вибору методу визначення митної вартості товару. 
На виконання вимог Методичних рекомендації щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Держмитслужби України від 01.07.2021 №476, митницею проведено порівняння рівня заявленої митної вартості товару з інформацією, наявною в автоматизованій системі митного оформлення “Інспектор”, а також з рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено. 
Внаслідок вищезазначеного Волинська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів від 30.07.2025р. №UA205140/2025/000224/2 та сформувала картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2025/001977.
Із змісту гр.33 оскаржуваного рішення, митну вартість товару визначено за резервним методом за ст.64 МК України, згідно раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях, а саме: - товар 1 - на рівні 4,53 євро/кг за МД №UA100430/2025/582506 від 08.04.2025р. За основу для коригування митної вартості товару взято вартість схожого товару: “Частини, призначені виключно для автонавантажувачів з вилковим захватом, бувші у використанні. Рулонний захват марки BOLZONI AURAM0AR-30RJ-15, рік виготовлення 2018”, країна походження Фінляндія, імпорт товару якого здійснено на умовах поставки FCA DE.
У рішенні додатково зазначено, що декларант має право звернутися до митного органу з проханням випустити товари, що декларуються, у вільний обіг за умови надання гарантій відповідно до розділу Х МК України. Декларант має право оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 Митного кодексу України або в судовому порядку.
Товар випущено у вільний обіг згідно з МД №25UA205140047793U від 30.07.2025р. з наданням гарантій, передбачених ч.7 ст.55 МК України. 
ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст.49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
ч.2 ст.51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Із змісту ст.52 МК України видно, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
ч.4,ч.5 ст.58 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
ч.3 ст.53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.
Тобто, митний орган має повноваження вимагати додаткові документи у тому разі, коли у документах, поданих декларантом для митного оформлення наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні обґрунтовані підстави вважати, про наявність взаємозв`язку між продавцем і покупцем, який впливає на заявлену декларантом митну вартість. Водночас цим повноваженням митниці на витребування додаткових документів кореспондує обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких заявлена митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією.
Крім того, наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Однак, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду в постанові від 19.02.2019р. у справі № 805/2713/16-а.
Відповідно до ч.1-4 ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
ч.1,ч.2 ст.53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч.5,ч.6 ст.52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Крім того, відповідно до ч.5 ст.53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Згідно ч.1-3 ст.54 цього Кодексу контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч.1 ст.58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст.55 цього Кодексу.
ч.6 ст.54 МК України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: - невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; - неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій ст.53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; - невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 зазначеного Кодексу; - надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновків, що обов`язок митного органу зазначати конкретні обставини, які викликали певні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Також, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду яка викладена у постанові від 05.03.2019р. у справі №815/5791/17 основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, та банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (ст. 53) заборонено.
Поряд з цим, відповідно до норм ст.ст.51-58 МК України самої констатації суб`єктом владних повноважень наявних у нього сумнівів щодо вартості товарів недостатньо для прийняття рішення про коригування такої вартості, вказаний сумнів повинен бути обґрунтований з покликанням на інформацію, яка стала підставою його виникнення.
Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що як до митного оформлення, позивач надав передбачені ст.53 МК України документи, які підтверджують задекларовану митну вартість товару, зокрема: рахунок-проформу (Proforma invoice) №AU10-1039401 від 18.07.2025р.; рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) №RE10-1322130 від 18.07.2025р.; автотранспортну накладну (Road consignment note) б/н від 24.07.2025р.; декларацію про походження товару (Declaration of origin) №RE10-1322130 від 18.07.2025р.; загальна декларація прибуття №25UA141000832885Z0 від 27.07.2025р.; платіжний документ, що підтверджує вартість товару №529 від 21.07.2025р.; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг №28072025-02 від 28.07.2025р.; документ, що підтверджує вартість перевезення товару №2707-593 від 27.07.2025р.; зовнішньоекономічний договір (контракт) №398 від 13.08.2024р.; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №05 від 18.07.2025р.; доповнення до внутрішнього договору (контракту) №3 від 22.04.2025р.; договір про надання послуг митного брокера №263 від 27.08.2022р.; договір (контракт) про перевезення №2207-593 від 22.07.2025р.; заява декларанта про незастосування обмежень щодо пропуску та випуску товарів; інші некласифіковані документи (фото) від 24.07.2025р.; копія митної декларації країни відправлення №25DE740164821837B2 від 18.07.2025р..
Додатково на вимогу митного органу позивач надав: 1) договір-заявку від 22.07.2025р. №2207-5; 2) довідку про транспортні витрати від 27.07.2025р. №2707-593 (продубльовано); 3) інтернет-джерело від 30.07.2025р.; 4) додаткову угоду від 29.07.2025р. №1.
Одночасно, суд апеляційної інстанції зазначає, що в даному випадку відсутні підстави ставити під сумнів заявлену декларантом за першим методом митну вартість спірних товарів, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні ознаки підробки або розбіжності щодо вартості товару, та документи містять достатньо відомостей щодо ціни товару.
Колегія суддів наголошує, що п.4.1. контракту №398 від 13.08.2024р., передбачено, що загальна сума контракту складається із суми інвойсів.
Інвойсом №RE10-1322130 від 18.07.2025р. підтверджена ціна задекларованого товару на суму 2 400,00 євро, оплата за який здійснена платіжним дорученням в іноземній валюті №529 від 21.07.2025р.
До складу митної вартості також включені витрати на транспортування товару до митного кордону України у сумі 22 200,00 грн., на підтвердження чого декларант надав, зокрема, довідку про транспортні витрати №2707-593 від 27.07.2025р. та рахунок-фактуру (про надання транспортно-експедиційних послуг) №28072025-02 від 28.07.2025р.
Відповідно до рахунка-фактури від 18.07.2025р №RE10-1322130 умови поставки вказані FCA, що суперечить умовам поставки, вказаним в гр. 20 МД - EXW.
Покликання митного органу на розбіжності в зазначенні умов поставки (FCA, EXW) колегія суддів оцінює критично, оскільки такі розбіжності не впливають на числове значення митної вартості у даному випадку, з огляду на те, що витрати на транспортування до митного кордону України фактично понесені покупцем та документально підтверджені. Така різниця щодо умов поставки не призводить до заниження митної вартості товару.
Відповідно до визначення поняття EXW згідно “Інкотермс 2010 Міжнародних правил тлумачення торгових термінів” (надалі Інкотермс 2010), які набрали чинності з 01.01.2011р., “Ex Works” (namedplace) - “Франко завод” (вказана назва місця) означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання з поставки, коли він надасть товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві або іншому вказаному місці (наприклад: на заводі, фабриці, складіі т.п.).
В ст. А.4 умов поставки EXW Інкотермс 2010 видно, що продавець зобов`язаний в обумовлену дату або в межах обумовленого строку надати невідвантажений в будь-який транспортний засіб товар у розпорядження покупця у зазначеному в договорі місці поставки.
Згідно офіційним тлумаченням торговельних термінів Інкотермс 2010 умови поставки FCA або Франко-перевізник (... назва місця) означає, що продавець доставляє вантаж, який пройшов митне оформлення, зазначеному покупцем перевізнику до названого місця. Вибір місця постачання вплине на зобов`язання з навантаження й розвантаження товару в даному місці: якщо постачання здійснюється в приміщенні продавця, то продавець несе відповідальність за завантаження; якщо ж постачання здійснюється в інше місце, продавець за відвантаження товару відповідальності не несе.
Із змісту зазначеного терміну видно, що поставка на умовах FCA покладає зобов`язання по завантаженню на продавця. Відповідальність знімається з відправника вантажу в той момент, коли він передає товар перевізнику, найнятому покупцем. Подальші ризики щодо транспортування вантажу покупець несе самостійно. При цьому, всі експортні формальності та мита має здійснити та сплатити продавець, а витрати на імпортне оформлення залишаються на покупці. Ризики переходять від продавця до покупця після розміщення вантажу у транспорті, що належить перевізнику, або після передачі товару на місце завантаження транспорту перевізника.
Апелянт вважає, що декларант не включив до митної вартості витрати на навантажувально-розвантажувальні роботи, оскільки в довідці про транспортні витрати від 27.07.2025р. №2707-593 вказано про наявність навантажувально-розвантажувальних робіт. Проте, дані витрати відсутні серед найменувань наданих послуг в рахунку-фактурі від 28.07.2025р. №28072025-02 та в гр. 21 ДМВ.
Рахунок-фактура - це документ, що формується перевізником, а не покупцем.
Сума, яка зазначена в рахунку-фактурі від 28.07.2025р. №28072025-02 є загальною, тобто такою, що охоплює завантаження і розвантаження товару.
Водночас, митний орган не обґрунтував яким чином відсутність виокремлення навантажувально-розвантажувальних робіт у рахунку-фактурі від 28.07.2025р. №28072025-02 впливає на перевірку правильності визначення митної вартості.
У довідці про транспортні витрати від 27.07.2025р. №2707-593 експедитором визначено, що вартість вантажно-розвантажувальних робіт вже включена у вартість перевезення, а страхування вантажу не проводилось. У зв`язку з цим у рахунку-фактурі від 28.07.2025 №28072025-02 вартість навантажувально-розвантажувальних робіт не виділена в окрему категорію цього рахунка. 
Отже, доводи митного органу про не включення до митної вартості витрат на навантажувально-розвантажувальні роботи є необґрунтованими і суперечить змісту наданих документів.
Фактично всі витрати, пов`язані з транспортуванням товару до місця ввезення на митну територію України, були документально підтверджені та враховані при визначенні митної вартості відповідно.
З приводу того, що згідно гр. 23 автотранспортної накладної від 24.07.2025р. №б/н штамп та підпис перевізника зазначений LLC “STTRANS”, що суперечить перевізнику, зазначеному в довідці від 27.07.2025р. №2707-593 - ФОП ОСОБА_1 , колегія суддів звертає увагу на таке.
Графою 2 договору-заявки про надання послуг по організації перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжміському та міжнародному сполученні №2207-593 від 22.07.2025р. ФОП ОСОБА_1 є експедитором.
ст.929 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.
За своєю суттю транспортне експедирування - це менеджмент у галузі перевезення вантажів, який може в себе включати не лише укладення договору з перевізником (від свого чи від імені Замовника), а й інший широкий спектр послуг, що не заборонені законом, та пов`язані із транспортуванням цього самого вантажу і т.д. Відносини експедиторів, вантажовідправників га вантажоодержувачів і порядок розрахунків між ними визначаються насамперед змістом договору на транспортно-експедиційне обслуговування. Учасники цієї діяльності вільні у виборі предмета договору, обов`язків та інших відносин, що не суперечить чинному законодавству. Експедитор може фактично виконати послуги, пов`язані з перевезенням вантажу, або лише визначити, узгодити та проконтролювати виконання заходів, спрямованих на вирішення передбачених договором завдань. У той же час, хоча договір транспортного експедирування залежно від його умов може містити окремі елементи договорів доручення, комісії, підряду, зберігання, перевезення тощо, його правова конструкція не є тотожною цим договорам, у зв`язку з цим законодавством передбачено окреме правове регулювання відносин за договором експедирування. Такі правові висновки наведені у постанові Верховного Суду у від 13.09.2019 у справі № 826/66/14.
В ст.9 Закону України “Про транспортно-експедиторську діяльність” від 01.07.2004р. №1955-IV, видно, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.
Платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування.
При цьому у плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов`язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування.
Тобто, уклавши договір-заявку про надання послуг по організації перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжміському та міжнародному сполученні №2207-593 від 22.07.2025р., замовник послуг ТзОВ “Євротехлогістик” переклав обов`язок щодо організації перевезення товару на експедитора ФОП ОСОБА_1 .
Відповідно, ФОП ОСОБА_1 на виконання умов цього договору організувала перевезення товару в інтересах позивача шляхом укладення інших договорів із безпосередніми перевізниками, зокрема із LLC “STTRANS” (ТзОВ “СТТРАНС”, на підставі договору-заявки про надання послуг по організації перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжміському та міжнародному сполученні №2207-5 від 22.07.2025р. Вказаний перевізник саме тому зазначений в автотранспортній накладній від 24.07.2025р. №б/н.
Таким чином, доводи апелянта на розбіжність у найменуванні перевізника є формальним і не впливає на визначення митної вартості товару.
Також в рішенні митний орган вказав, що відповідно до договору-заявки від 22.07.2025р. №2207-5 сума фрахту за перевезення не зазначена, що не дає змоги підтвердити заявлені транспортні витрати по даному маршруту.
Як зазначалося, вказаний договір укладений між ФОП ОСОБА_1 та перевізником ТзОВ “СТТРАНС”. 
Сам по собі договір-заявка від 22.07.2025р. №2207-5 між наведеними сторонами не є документом, яким підтверджуються транспортні витрати для цілей визначення митної вартості.
Матеріалами справи підтверджується, що фактична вартість перевезення визначена та підтверджена рахунком-фактурою експедитора і довідкою про транспортні витрати, у яких зазначено маршрут перевезення, пункт перетину митного кордону України та конкретну суму витрат.
МК України не містить вимоги щодо обов`язкового зазначення вартості фрахту саме у договорі-заявці із безпосереднім перевізником, якщо така вартість підтверджена іншими належними та допустимими доказами.
Таким чином, відсутність суми фрахту в договорі-заявці від 22.07.2025р. №2207-5 не свідчить про недостовірність чи непідтвердженість транспортних витрат та не унеможливлює їх перевірку.
Із змісту оскаржуваного рішення також видно, що додаткова угода №1 щодо зміни умов договору датується 29.07.2025р. Проте, на момент приймання-передачі товару (автотранспортна накладна датується 24.07.2025р.) та згідно копії митної декларації країни відправлення №25DE740164821837B2 від 18.07.2025р. умови поставки зазначені FCA.
Саме по собі укладення додаткової угоди після фактичного відвантаження товару не свідчить про недостовірність поданих документів, оскільки така угода спрямована на уточнення або зміну умов правовідносин між сторонами та не змінює факту здійснення поставки.
Крім того, зазначення умов поставки FCA в автотранспортній накладній та в митній декларації країни відправлення не суперечить заявленій митній вартості, оскільки, як встановлено судом, у разі застосування умов поставки як EXW, так і FCA витрати на транспортування товару до митного кордону України несе покупець та такі витрати підлягають включенню до митної вартості за умови їх документального підтвердження.
Отже, наявність різних умов поставки в окремих документах не впливає на числове значення митної вартості та не може бути підставою для коригування митної вартості товару.
Стосовно доводів апелянта про те, що в наданому інтернет-джерелі від 30.07.2025р. продавець товару суперечить продавцю, вказаному в зовнішньоекономічному договорі (контракті) від 13.08.2024р. №398 - GRUMA Nutzfahrzeuge GmbH, а також вартість товару заявлена на рівні 1550 євро, що суперечить вартості, вказаній в рахунку-фактурі від 18.07.2025р. №RE10-1322130 - 2400 євро, та дане інтернет-джерело не стосується оцінюваного товару, колегія суддів вказує наступне.
Інформація з відкритих інтернет-джерел носить довідковий характер і сама по собі не є належним доказом недостовірності ціни конкретної зовнішньоекономічної операції, якщо така ціна підтверджена первинними документами - договором, рахунком-фактурою та платіжними документами.
Таким чином, наведене інтернет-джерело не стосується оцінюваного товару та не може бути використане як підстава для коригування митної вартості.
Одночасно, колегія суддів вважає протиправними дії відповідача стосовно витребування додаткових документів, оскільки контролюючий орган не вказав та не обґрунтував, які числові значення такі документи мали підтвердити чи спростувати, при тому, що вартість придбання оцінюваного товару підтверджена документально.
ч.3 ст.53 МК України визначено, що вимога про надання документів, що підтверджують числові значення складових митної вартості, є обґрунтованою тільки тоді, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або відсутні відомості про усі числові значення складових митної вартості товарів.
Митний орган в даному випадку не встановив (не довів) наявність таких розбіжностей, які дійсно мають вплив на правильність визначення митної вартості, або ж ознак підробки у поданих документах чи відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар згідно з умовами поставки, визначеними договірними сторонами (продавцем та покупцем), а сумніви митного органу щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях.
При цьому, відсутність договірних відносин із третіми особами вже само по собі робить невиконуваною вимогу митного органу надати договір (угоду, контракт) з третіми особами, пов`язаними з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається, а також рахунки про здійснення платежів третім особам. Тому митний орган не може покликатися на ненадання декларантом таких документів, яких у нього не було і не могло бути. Доказів протилежного відповідачем не надано. 
Аналогічно позивач не може надати страхових документів, оскільки страхування товару не здійснювалося, що підтверджується довідкою про транспортні витрати №2707-593 від 27.07.2025р.
Наявні транспортні (перевізні) документи були надані декларантом митному органу. Докази оплати послуг щодо транспортування товару на час розмитнення товару не були надані внаслідок їх відсутності, оскільки відповідно до договору-заявки про надання послуг по організації перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжміському та міжнародному сполученні №2207-593 від 22.07.2025р. строк оплати - 7 (сім) календарних днів з моменту вивантаження товару (графа 22 цього договору).
Крім того, ненадання виписки з бухгалтерської документації продавцем покупцю не може позбавляти останнього можливості декларувати товар на підставі інших документів, що підтверджують ціну товару. Відсутність такої бухгалтерської документації у покупця товару, яка може бути комерційною таємницею продавця щодо формування ціни товару для інших покупців і за відмінними умовами поставки, не свідчить про недобросовісність у декларуванні митної вартості.
Однак, у оскарженому рішенні митний орган лише вказав номер та дату митної декларації (МД №UA100430/2025/582506 від 08.04.2025р.), на основі якої здійснено коригування митної вартості товару, що не дає підстав вважати вказане рішення обґрунтованим та мотивованим. 
Колегія суддів вважає, що митний орган не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.
Згідно п.5 ч.10 ст.58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.
Висновок у спірному рішенні про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товару, який імпортується, та за рівнем, визначеним декларантом, не є доведеними. Суб`єкт владних повноважень не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у митній декларації, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах.
Наведене дає підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.
Враховуючи позицію Верховного Суду у постановах від 12.03.2019р. у справі №826/2313/16, від 13.06.2019р. у справі №820/6315/15, суд зауважує, що вимоги ч.3 та ч.4 ст.53 та ч.2 ст.58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товару, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Водночас, колегія суддів вказує, що застосування другорядного - резервного методу визначення митної вартості товару передбачене ст.64 МК України, згідно якою у разі якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у ст.58-ст.63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митним органом митних вартостях.
В п.2, п.4 ч.2 ст.55 МК України видно, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товару має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товару, інших умов, що могли вплинути на ціну товару), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Згідно усталеною та послідовною практикою Верховного Суду (постанови від 10.06.2021р. у справі №815/6854/17, від 14.07.2020р. у справі №809/1734/16), за висновками якого митний орган, здійснюючи митний контроль, зокрема, при визначені митної вартості, має діяти у спосіб, який визначено МК України. При цьому, наявна інформація, яка міститься в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, повинна мати лише допоміжний характер. Митним законодавством встановлений вичерпний перелік документів, які зобов`язаний надати декларант на підтвердження митної вартості товару. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.
Отже, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.
Між тим принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів. Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами (таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 27.02.202р.5 у справі №300/784/24).
Водночас, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (ч.7 ст.54 МК України).
Колегія суддів вважає, що апелянт не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи у своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом, як і не довів правових підстав для застосування резервного методу.
ч.2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Щодо доводів апелянта про не включення витрат на навантажувально-розвантажувальні роботи колегія суддів зазначає наступне.
Апелянт стверджує, що декларант не включив до митної вартості витрати на навантаження та розвантаження товару.
Як видно з довідки про транспортні витрати від 27.07.2025р. № 2707-593, перевізником прямо зазначено, що вартість вантажно-розвантажувальних робіт включена до загальної вартості перевезення. 
Отже, такі витрати фактично враховані при визначенні митної вартості.
Апелянт не навів жодного доказу того, що зазначені витрати не були включені до вартості перевезення або що це призвело до заниження митної вартості товару. Саме по собі не виділення таких витрат окремим рядком у рахунку не свідчить про їх неврахування.
Стосовно доводів про невідповідність умов поставки FCA колегія суддів зазначає наступне.
Апелянт покликається на те, що експортна декларація країни відправлення містить умови поставки FCA, що не підтверджує заявлені складові митної вартості.
Умови поставки FCA регулюють розподіл витрат і ризиків між продавцем та покупцем, але не змінюють договірну ціну товару.
Експортна декларація не містить числових показників транспортних витрат і не підтверджує ні їх включення, та невключення до ціни товару.
Отже, сама лише вказівка на умови поставки FCA не свідчить про недостовірність заявленої митної вартості.
Щодо доводів апелянта про ненадання всіх документів, витребуваних митним органом колегія суддів зазначає наступне.
Апелянт вважає, що позивач не подав усіх документів, передбачених ч.3 ст.53 МК України.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.53 МК України митний орган вправі витребувати лише ті документи, які є необхідними для усунення конкретних, належним чином обґрунтованих сумнівів щодо достовірності заявленої митної вартості.
При цьому, митний орган повен зазначити:
- які саме обставини викликають сумнів;
- чому подані документи не дають можливості перевірити такі обставини;
- які конкретно документи можуть усунути ці сумніви.
В даному випадку апелянт не довів, які саме відомості залишилися непідтвердженими та яким чином ненадання певних документів унеможливило визначення митної вартості за ціною договору. При цьому, позивач подав усі наявні у нього документи, які в сукупності підтверджували митну вартість товару.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі митного органу діяв не у спосіб що визначені законами та Конституцією України. Відповідач в порушення вимог ст.77КАС України не довів наявність у нього обґрунтованого сумніву у правильності визначення декларантом митної вартості товару за основним методом. Зазначене, в свою чергу, дає підстави вважати, що оспорюване рішення про коригування митної вартості товару та картка відмови є протиправним, яке слід скасувати.
Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постановах від 27.06.2019р. у справі № 803/667/17, від 02.04.2019р. у справі № 809/784/19, від 06.03.2019р. у справі № 809/278/17, від 20.02.2018р. у справі № 809/1884/1. від 09.10.2018р. у справі № 826/24835/15, від 24.01.2019р. у справі № 820/636/17, від 21.01.2020р. у справі № 812/2336/14, від 13.02.2020р. у справі № 810/1175/16, від 26.01.2021р. у справі № 826/13892/16).
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, п.29).
Також згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст. 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст.229,308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, суд ,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Волинської митниці – залишити без задоволення, а Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 січня 2026 року у справі № 140/15818/25- без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	І. І. Запотічний 	
 	 	Р. Б. Хобор