Справа № 127/1441/26
Провадження № 22-ц/801/1396/2026
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2026 року	Справа № 127/1441/26	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя – доповідач),
суддів Копаничук С.Г., Оніщука В.В.,
розглянув у порядку письмового провадження справу № 127/1441/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30.03.2026, ухвалене у складі судді Антонюк В. В. в приміщенні суду в м. Вінниця, повний текст рішення складено 30.03.2026, - 
в с т а н о в и в :

16.01.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» (далі – ТОВ «ФК «Кредит Капітал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість договором за № 1113944 про надання споживчого кредиту від 12.11.2023 в сумі 16859,99 грн., з яких: 2999,99 грн заборгованість за тілом кредиту; 13860 грн заборгованість за процентами, а також судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу.
Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до укладеного електронного договору № 1113944 про надання споживчого кредиту від 12.11.2023 укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Селфі Кредит», відповідач отримав кредит у сумі 3000 грн., загальним строком на 360 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом. У зв`язку з невиконанням узятих на себе зобов`язань, перед первісним кредитором утворилась заборгованість в сумі 16859,99 грн, яку ТОВ «Селфі Кредит» за договором факторингу № 21062024 від 21.06.2024 відступило ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Право вимоги на вказану суму за договором № 1113944 позивач набув 21.04.2024. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем узятих на себе зобов`язань у встановленому договором порядку та строки, станом на день звернення до суду ОСОБА_1 має заборгованість в сумі 16859,99 грн., з яких: 2999,99 грн заборгованість за тілом кредиту; 13860 грн заборгованість за процентами, які позивач просив стягнути з відповідача. 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30.03.2026 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 1113944 від 12.11.2023 у розмірі 16859 грн 99 коп, з яких: 2999,99 грн заборгованість за сумою кредиту та 13860,00 грн заборгованість за сумою відсотків. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» судові витрати у виді судового збору у розмірі 2662,40 гривень та витрати на правничу допомогу у розмірі 8000 грн.
Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1  подано апеляційну скаргу (вх № 5292/26), в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог; стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 20000 грн та судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3944 грн.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що : (1) відповідач не отримував копію ухвали про відкриття провадження у справі; (2) судом першої інстанції не досліджено чи було підписано електронний договір відповідачем; (3) відсутні докази отримання коштів відповідачем; (4) судом не перевірено правомірність нарахування процентів в розмірі 2,2 % на день, чи не суперечить такий розмір процентів принципам добросовісності, розумності та справедливості, передбаченим ст. 3 ЦК України, а також можуть містити ознаки несправедливих умов договору відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів»; (5) суд не надав оцінки співмірності заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 8000 грн; (6) не перевірено судом першої інстанції також доведеність правонаступництва позивача у спірних правовідносинах; 
2.06.2026 до Вінницького апеляційного суду надійшов відзив (вх № 7312/26-вх) ТОВ «ФК «Кредит Капітал», в якому, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
15.06.2026 до суду надійшла відповідь на відзив (вх № 7753/26) ОСОБА_1 . 
Щодо розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції. 
Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30.03.2026 у справі з ціною позову (16859 грн 99 коп), що є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (99840 грн).
Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України). 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).
Рішення суду першої інстанції частково відповідає вимогам статті 263 ЦПК України. 
У справі встановлено наступні обставини:
Відповідно до укладеного електронного договору № 1113944 про надання споживчого кредиту від 12.11.2023, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Селфі Кредит», відповідач отримав кредит у сумі 3000 грн, загальним строком на 360 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом (п. 1.3, п. 1.4 договору).
Кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування кредитодавцем зі свого поточного рахунку на карту позичальника № НОМЕР_1 , емітовану банком України (п. 2.1 договору)
Стандартна процентна ставка складає 2,2 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4. цього договору (п 1.5.1 договору).
Орієнтовна реальна річна процента ставка на дату укладення договору становить 103110,35% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладання договору складає 26760,00 грн (п. 1.7 - 1.8 договору).
21.06.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений договір факторингу № 21062024, відповідно до якого ТОВ «Селфі Кредит» відступило права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру (в тому числі за кредитним договором № 1113944, укладеним з ОСОБА_1 ), в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги.
Згідно з детальним розрахунком заборгованості за Кредитним договором №1113944 від 12.11.2023 заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» становить в сумі 16859,99 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 2999,99 грн.; заборгованість за відсотками – 13860,00 грн.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, тому наявні правові підстави для їх задоволення. 
Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі, зроблено за неповного з`ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права з огляду на наступне.
Щодо доведеності укладення договору № 1113944 про надання споживчого кредиту від 12.11.2023 між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 , апеляційний суд зазначає наступне. 
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.
Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.
У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами (частина перша статті 13 Закону України «Про споживче кредитування»).
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Як установлено судом першої інстанції, 12.11.2023 між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір № 1113944 про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort». Договір підписано Городевським М.І. одноразовим ідентифікатором Н438 /а. с. 11-14/.
У постанові Верховного Суду від 7.10.2020 по справі № 127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу.
Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.
В силу припису статті 204 ЦК України, правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на відповідача.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позивачем укладання договору № 1113944 про надання споживчого кредиту від 12.11.2023 між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 /а. с. 28 зворотна сторона/.
Аргументи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не досліджено чи було підписано електронний договір відповідачем апеляційний суд відхиляє, оскільки позивачем надано докази на підтвердження підписання договору відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора. Відповідачем не надано доказів на спростування цієї обставини. 
Щодо відступлення права вимоги за договором № 1113944 про надання споживчого кредиту від 12.11.2023, укладеного між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 .
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним (постанові Верховного Суду від 7.02.2018 у справі № 2-2035/11, постанова Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15).
У справі встановлено, що 21.06.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № 21062024, відповідно до якого ТОВ «Селфі Кредит» відступило права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру (в тому числі за кредитним договором № 1113944, укладеним з ОСОБА_1 ), в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги /а. с. 23-28/.
На аркуші справи 28 міститься витяг з Реєстру боржників до договору факторингу № 21062024 від 21.06.2024, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло від ТОВ «Селфі Кредит» право вимоги за кредитним договором від 12.11.2023
На аркуші справи 29 міститься платіжна інструкція 3392 від 21.06.2024, відповідно до якої ТОВ «ФК «Кредит Капітал» оплатило ТОВ «Селфі Кредит» плату за відступлення права вимоги згідно договору факторингу № 21062024 від 21.06.2024.
Доказів того, що договір факторингу № 21062024 від 21.06.2024, укладений між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» визнано недійсним суду не надано, а тому колегія суддів вважає, що позивачем доведено ту обставину, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статус нового кредитора за договором факторингу № 21062024 від 21.06.2024.
З огляду на встановлені у справі обставини, апеляційний суд вважає безпідставними також посилання в апеляційній скарзі на недоведеність правонаступництва позивача у спірних правовідносинах.
Щодо доведеності розміру заборгованості за договором № 1113944 про надання споживчого кредиту від 12.11.2023.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (стаття 1050 ЦК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 9.01.2020 у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що: «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до укладеного електронного договору № 1113944 про надання споживчого кредиту від 12.11.2023, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Селфі Кредит», відповідач отримав кредит у сумі 3000 грн, загальним строком на 360 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом (п. 1.3, п. 1.4 договору); кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування кредитодавцем зі свого поточного рахунку на карту позичальника № НОМЕР_1 , емітовану банком України (п. 2.1 договору); стандартна процентна ставка складає 2,2 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4. цього договору (п 1.5.1 договору); орієнтовна реальна річна процента ставка на дату укладення договору становить 103110,35% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладання договору складає 26760,00 грн (п. 1.7 - 1.8 договору).
Колегія суддів вважає такими, що частково заслуговують на увагу аргументи апеляційної скарги про те, що судом не перевірено правомірність нарахування процентів в розмірі 2,2 % на день та чи не суперечить такий розмір процентів вимогам законодавства України. 
Відповідно до частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 % (статтю 8 було доповнено частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023).
Згідно пункту 17 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» № 3498-IX, тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Закон набрав чинності 24.12.2023.
Отже, в даному випадку законодавцем використана ультраактивна форма регулювання суспільно-правових відносин та визначений перехідний період, який передує безпосередньому застосуванню нової правової норми.
Оскільки Закон України № 3498-ІХ набув чинності 24.12.2023 та застосовано визначений законодавством перехідний період до запровадження максимального розміру денної процентної ставки, в період часу з 24.12.2023 до 22.04.2024 максимальний розмір денної процентної ставки становив 2,5 % (що не перевищує денну процентну ставку, визначену в кредитному договорі); в період часу з 23.04.2024 до 20.08.2024 максимальний розмір денної процентної ставки – 1,5 %; а з 20.08.2024 – максимальний розмір денної процентної ставки – 1 %.
Згідно з детальним розрахунком заборгованості за кредитним договором № 1113944 від 12.11.2023 заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» становить в сумі 16859,99 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 2999,99 грн.; заборгованість за відсотками – 13860,00 грн (період з 12.11.2023 по 26.06.2024) /а. с. 19-23/.
Отже, розмір процентів нарахований позивачем в період : з 12.11.2023 по 24.11.2023 становить 3,9 грн (13 х 0,3 = 3,9 грн); з 25.11.2023 по 22.04.2024 (включно) (в розмірі 2,2 % в день не суперечить вимогам закону та узгоджена між сторонами) становить 9900 грн (150 х 66 = 9900 грн); з 23.04.2026 по 26.06.2024 (розмір процентної ставки в день не може перевищувати 1,5 %, тоді як позивачем нараховано розмір процентів 2,2 % в день) становить 2925 грн (65 х 45 (1,5 %) = 2925 грн).
Отже, доведений розмір процентів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача (період з 12.11.2023 по 26.06.2024) становить 12828,90 грн. 
Суд першої інстанції на зазначене увагу не звернув, що відповідно до пункту 1-4 частини першої статті 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції. 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що відсутні докази отримання коштів відповідачем апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до відповіді АТ КБ «ПриватБанк» повідомлено, що на ім`я ОСОБА_1 та емітовано картку на яку було зараховано кошти в сумі 3000 грн 12.11.2023. /а. с. 48/.
Доказів, що дана картка не належить відповідачу ОСОБА_1 , у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України надано не було.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не отримував копію ухвали про відкриття провадження у справі, апеляційний суд не вважає такими, що дають правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки копія ухвали від 30.01.2026 надсилалась відповідачу за адресою місця реєстрації, однак повернулась до суду.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частина друга статті 376 ЦПК України). 
Аргументи апеляційної скарги про те, що суд не надав оцінки співмірності заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 8000 грн, апеляційний суд вважає такими, що частково заслуговують на увагу, враховуючи те, що відповідач не брав участі в суді першої інстанції, заперечує проти заявленого розміру, а також те, що виходячи із принципів розумності та справедливості, дійсності витрат на правничу допомогу, того, що позивач є юридичною особою та звертається з аналогічними позовами до інших боржників, тому не було складнощів в подані позову, а також розміру отриманого кредиту відповідачем, колегія суддів вважає, що розмір витрат на правничу допомогу слід зменшити до 4000 грн.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 1-4 частини першої статті 376 ЦПК України). 
Виходячи з наведеного, аргументи апеляційної скарги заслуговують на увагу частково, рішення суду першої інстанції підлягає зміні.
Позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню частково шляхом : стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит Капітал» заборгованості договором за № 1113944 про надання споживчого кредиту від 12.11.2023 в сумі 15828,89 грн., з яких: 2999,99 грн заборгованість за тілом кредиту; 12828,90 грн заборгованість за процентами; стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит Капітал» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2499,46 грн (2662,40 х 93,88 % = 2499,46) та витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 грн. 
Також апеляційний суд враховує, що апеляційна скарга відповідача задоволена судом частково, відтак з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволеної частини вимог в розмірі 244,41 грн (3993,60 х 6,12 % = 244,41 грн). 
У стягненні з позивача витрат на правничу допомогу відповідачу апеляційний суд відмовляє, оскільки витрати на юридичні послуги, надані іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку ч.4 ст.137, ч.7 ст.139 та ч. 3 ст. 141 ЦПК України (постанова ВС від 31.05.2023 у справі № 757/13974/21-ц, пункт 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19).
Відповідно до копії договору № 17042607 від 17.04.2026 про надання правової допомоги/юридичних послуг вбачається, що він укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 .. При цьому, в договорі не зазначено, що правнича допомогу надається ОСОБА_1 по справі № 127/1441/26.
Виходячи з положень частини 10 статті 141 ЦПК України з ОСОБА_1 слід стягнути на користь ТОВ «ФК «Кредит Капітал» різницю судових витрат, що становить судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2255,05 грн (2499,46 - 244,41=2255,05) та витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 гривень. 
Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30.03.2026 змінити. 
Позовні вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» заборгованість договором за № 1113944 про надання споживчого кредиту від 12.11.2023 в сумі 15828,89 грн., з яких: 2999,99 грн заборгованість за тілом кредиту; 12828,90 грн заборгованість за процентами.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2255 гривень 05 копійок та витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 гривень. 
В іншій частині позовних вимог відмовити. 
У стягненні з Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції відмовити. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя   Л. О. Голота

Судді: В. В. Оніщук 

С. Г. Копаничук