Справа № 455/150/26
Провадження № 2/455/309/2026

РІШЕННЯ
Іменем України
02 червня 2026 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області
в складі: головуючого - судді Пошивака Ю.П.,
секретар судового засідання – Сенета Г.Н.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду - залі судових засідань, цивільну справу №455/150/26 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя – 

В С Т А Н О В И В:

30.01.2025 року ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Писко С.І. звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
Позовні вимоги мотивує тим, що з29.09.2007 року вона перебувала з ОСОБА_2 у шлюбі, який був зареєстрований Стрілківською сільською радою Старосамбірського району Львівської області.
У цьому шлюбі в них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Зазначила, що 12.09.2025 року відповідач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, в результаті чого 17.10.2025 року ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області у справі №455/1894/25 сторонам було надано строк на примирення. На даний час сторони не примирилися, проживають окремо. 
В період шлюбу за спільні кошти подружжя, а саме 09.02.2024 року було придбано автомобіль, марки «MITSUBISHI OUTLANDER», 2008 року випуску, державний номерний знак: НОМЕР_1 . Даний автомобіль був зареєстрований за відповідачем та перебуває у його користуванні.
Просить у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на автомобіль, марки «MITSUBISHI OUTLANDER», 2008 року випуску VIN код НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_1 та у порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з нього в її користь 141930,00 гривень грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля, марки «MITSUBISHI OUTLANDER», 2008 року випуску VIN код ТЗ НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_1 .
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.01.2026 року справу розподілено судді Пошиваку Ю.П.
Ухвалою судді від 02.02.2026 року позовну заву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче засідання на 10 годину 00 хвилин 03.03.2026 року.
26.02.2026 року від представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Федейка А.Ю. надійшов відзив на позовну заяву, в якій він зазначив, що відповідач не заперечує, що за час шлюбу сторони набули на праві спільної сумісної власності легковий автомобіль, марки «MITSUBISHI OUTLANDER», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 . Вказаний автомобіль був придбаний 09.02.2024 року та зареєстрований за ОСОБА_2 . В той же час, відповідач не погоджується із твердженнями позивачки, що сторони не змогли дійти згоди щодо розподілу вказаного легкового автомобіля у позасудовому порядку, так як позивачка і не пропонувала жодних варіантів його поділу, як і в принципі не виходила з ним на комунікацію щодо цього питання. Відповідач не заперечує щодо визнання за ним права приватної власності на вказаний легковий автомобіль, проте не погоджується з вимогою про стягнення з нього 141930,00 грн. без відповідного розстрочення платежу, оскільки сплата такої суми одним платежем є для нього надмірною та непосильною. Так, на утриманні ОСОБА_2 знаходяться двоє дітей подружжя - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в інтересах яких відповідач щомісячно сплачує орієнтовно 10000,00 грн. відповідно до судового наказу Старосамбірського районного суду Львівської області від 07.10.2025 року по справі № 455/2050/25. Також, на його повному утриманні знаходиться житловий будинок в АДРЕСА_1 , в якому він проживає. Щоб забезпечити належні побутові умови для проживання, йому доводиться щомісячно оплачувати усі обов`язкові комунальні послуги. Так, за останні 6 місяців – з серпня 2025 року по січень 2026 року, ним понесено вищевказані витрати на загальну суму 10000,00 грн., що становить в середньому 1700,00 грн. щомісяця. Окрім цього, також існують його особисті щоденні витрати на побутові та непобутові потреби, як – то витрати на харчування, одяг, взуття, непродовольчі товари, витрати на охорону здоров`я, транспорт, зв`язок, тощо, які є явно не нижчі, аніж прожитковий мінімум на працездатну особу, що визначений Законом України “Про державний бюджет України на 2026 рік” в розмірі 3328,00 грн., а по факту перевищують 10000,00 грн. Тому просить суд врахувати вказані обставини, та стягнути з ОСОБА_2 141930,00 грн. з розстроченням платежу на 12 місяців по 11827,50 грн., або надати сторонам додатковий строк для можливості вирішення цього питання у добровільному порядку.  

02.03.2026 року до суду від представника позивачки ОСОБА_1 – адвоката Писко С.І. надійшла відповідь на відзив, в якій вона зазначила, що не заперечуючи права позивачки на отримання компенсації та вартості автомобіля, яка була визначена при поданні позову, відповідач посилається на неможливість сплати такої суми одним платежем, оскільки на його повному утриманні знаходиться житловий будинок у АДРЕСА_1 , сплачує аліменти на утримання дітей та фактично несе витрати на власне утримання, які перевищують 10000,00 грн. Крім цього стверджує, що позивачка не запропонувала жодних інших варіантів поділу спільного автомобіля та вирішення спору у позасудовому порядку. Однак відповідач 12.09.2025 року звернувся до Старосамбірського районного суду Львівської області з позовом про розірвання шлюбу. Ініціюючи процес розлучення, він мав бути готовий до того, щоб розподілити майно подружжя. І фактично у своїх інтересах він став використовувати спільний автомобіль одноосібно, обмеживши до нього доступ дружини та дітей після подання позовної заяви про розірвання шлюбу, проте, на його думку, суд повинен розстрочити набуття компенсації позивачкою на строк 12 місяців, обмеживши таким чином її права як співвласника. Також представник відповідача не пропонує передати у власність позивачки автомобіль, а для відповідача отримання компенсації його вартості. Щодо факту утримання житлового будинку, в якому відповідач проживає, то донедавна у цьому будинку проживала вся сім`я відповідача, включаючи позивачку та двоє їхніх дітей, однак саме через його бажання припинити шлюб, позивачка змушена була спільно з двома неповнолітніми дітьми покинути цей будинок, де проживала з часу укладення шлюбу, забравши лише особисті речі та залишивши усе нажите майно у цьому будинку. Саме відповідач надалі продовжує користуватись спільно придбаними меблями, побутовою технікою, предметами побуту. Позивачка у свою чергу також утримує житловий будинок, у якому з дітьми на даний час проживає, і для цього їй необхідні кошти. Крім цього, за словами позивачки, відповідач привласнив спільні заощаджені - сімейні кошти у розмірі 7000,00 доларів США, тому вважає, що він спроможний виконати рішення суду у випадку задоволення позову. Щодо надання додаткового строку для вирішення судового спору у добровільному порядку, заперечують, оскільки прохання укласти мирову угоду із розтермінуванням платежу уже було озвучено стороною відповідача, однак позивачка відмовилась від такого. З тих пір обговорення припинилося. Вважають таке прохання спрямованим виключно на затягування справи та досягнення мети сплатити кошти якомога пізніше.

03.03.2026 року підготовче засідання відкладено на 11 годину 30 хвилин 20.03.2026 року.
Ухвалою суду від 20.03.20236 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 15 годину 00 хвилин 05.05.2026 року, який відкладено на 14 годину 00 хвилин 02.06.2026 року.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Її представник – адвокат Писко С.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просила її задовольнити. Додатково пояснила, що автомобіль, марки «MITSUBISHI OUTLANDER» є зареєстрований за відповідачем ОСОБА_2 , він ним користується. Позивачка ніколи цим транспортним засобом не користувалася. Також просила відмовити в клопотанні про розстрочення виконання рішення суду.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Його представник – адвокат Федейко А.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечив, що автомобіль, марки «MITSUBISHI OUTLANDER» придбаний у шлюбі і що ним користується відповідач. Вартість майна також не оспорюють, однак підтримав клопотання відповідача ОСОБА_2 та просив розстрочити платіж в розмірі 141930,00 грн. на 12 місяців по 11827,50 грн.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.
Судом встановлено, що сторони з 29.09.2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі, відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , виданого 29.09.2007 року Стрілківською сільською радою Старосамбірського району Львівської області.
Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо ) самостійного заробітку ( доходу ).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.23 своєї постанови №11 від 22.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі Постанова Пленуму ВСУ №11) вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.
За час перебування у шлюбі сторонами за час шлюбу набуто транспортний засіб - легковий автомобіль, марки «MITSUBISHI OUTLANDER», 2008 року випуску VIN код НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_1 , який зареєстрований за відповідачем.
Обсяг вищезазначеного спільно нажитого майна під час перебування позивачки та відповідача у шлюбі не заперечується сторонами, є спільною сумісною власністю, а тому підлягає поділу між ними.
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (стаття 70 СК України).
Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Судом встановлено, сторонами за час шлюбу набуто транспортний засіб легковий автомобіль марки «MITSUBISHI OUTLANDER», 2008 року випуску VIN код НОМЕР_2 , державний номерний знак: НОМЕР_1 , який зареєстрований за відповідачем ОСОБА_2 (а.с.46)
За таких обставин, спірний автомобіль слід визнати спільною сумісною власність сторін.
Відповідно до звіту про оцінку колісного транспортного засобу марки «MITSUBISHI OUTLANDER», 2008 року випуску, VIN код НОМЕР_2 , його ринкова вартість складає 283860,00 грн. 
В судовому засіданні сторони не висловлювали заперечень щодо визначеної у справі вартості спірного майна. Подані до суду докази вартості об`єктів нерухомості сторонами не оспорювалися, клопотань про призначення судової експертизи з метою визначення їх ринкової вартості не заявлялося. За таких обставин суд виходить із погодженої сторонами вартості спірного майна при вирішенні питання про його поділ.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просить в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль із виплатою їй грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобіля.
На підставі ч. 1ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Приписами ч.1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
На підставі вимог ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
На підставі ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Суд зазначає, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України).
Згідно з ч. 2 ст. 71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу (ч. 3 ст. 370 ЦК України). Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки (абз. 1 ч. 2 ст. 364 ЦК України).
Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (ч. 1 ст. 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (ч. 2 ст. 365 ЦК України).
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч. 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України) /див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21.10.2024 у справі № 757/58282/21, провадження № 61-4866св24).
Системне тлумачення ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України дає підстави дійти висновку, що згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Вимога одного з подружжя (позивача у цій справі) про стягнення з іншого з подружжя (відповідача у цій справі) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов`язку такого у відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду. Відповідний висновок висловлений Верховним Судом, зокрема, у постановах від 04.11.2020 у справі № 662/1069/17 (провадження № 61-22889св19), від 18.10.2022 у справі № 369/13810/20 (провадження № 61-6591св22).
Таким чином, присуджуючи позивачці грошову компенсацію замість її частки на вказаний автомобіль, суд виходить із того, що вказана річ є неподільною, автомобіль використовується відповідачем, а також те, що відповідач не заперечує під час поділу майна подружжя автомобіль виділити йому у приватну власність.
Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя підлягають задоволенню.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 в користь позивачки, слід стягнути 1135,44 грн. сплаченого судового збору.
Щодо клопотання відповідача ОСОБА_2 про розстрочення платежу 141930,00 грн на 12 місяців по 11827,50 грн, то суд вважає за необхідне зазначити, що керуючись загальними правилами доказування в цивільному процесі, які ґрунтуються на статтях 12, 81 ЦПК, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Із указаних положень Закону випливає можливість застосування принципу «хто стверджує, той і доводить».
Відповідно до статті 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК).
Суд звертає увагу на те, що розстрочення виконання судового рішення не повинна сприяти ухиленню від його виконання та впливати на фінансовий стан позивачки.
Відстрочення виконання судового рішення є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку після оцінки обставин справи, наведених учасниками справи, наданих ними обгрунтувань та дослідження доказів.
Питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін.
В той же час, відповідачем жодних дій для відновлення порушеного балансу інтересів сторін з моменту припинення фактичних сімейних відносин не вживалося. Як зазначила представник позивачки, користуючись одноособово спільним сімейним автомобілем, відповідач ніяким чином не намагався компенсувати позивачці відсутність можливості використання переваг наявності транспортного засобу. Позивачка бажаючи отримати компенсацію 1/2 вартості спірного транспортного засобу, можливо, як повідомила представник позивачки, використає ці кошти на придбання власного автомобіля. 
Відтак, розстрочка виконання рішення суду може призвести до дисбалансу інтересів сторін і негативних наслідків для позивачки.
За таких обставин, суд вважає безпідставним клопотання відповідача ОСОБА_2 про розстрочення рішення суду строком на 12 місяців, тим паче та обставина, на яку він посилається як на підставу для розстрочення виконання рішення суду та яка, на його думку, вже становить фінансовий тягар для нього, а саме сплата ним аліментів є батьківським обов`язком, а не тягарем виконання рішення суду.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 77, 78, 81, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, на підставі ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 57, 60, 61, 69 72 Сімейного кодексу України, ст.ст. 3, 15, 183, 364, 376, 392 Цивільного кодексу України, суд –

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.
Провести поділ об`єкта спільного майна подружжя, а саме транспортного засобу, марки «MITSUBISHI OUTLANDER», 2008 року випуску, VIN код НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_1 , залишивши його у власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .
У порядку поділу майна подружжя, стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жительки АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_6 , грошову компенсацію в розмірі вартості транспортного засобу марки «MITSUBISHI OUTLANDER», 2008 року випуску, VIN код НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_1 , що становить 141930  (сто сорок одна тисяча дев`ятсот тридцять) грн. 00 коп. 
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жительки АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_6 , 1135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) грн. 44 коп. сплаченого судового збору.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Дата складання повного судового рішення - 03.06.2026 року.

Суддя Пошивак Ю.П.