Провадження №3/748/234/26
Єдиний унікальний № 748/287/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2026 року	м. Чернігів	

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючої – судді Костюкової Т.В., 
при секретарях Гофрик К.С., Костюк С.О., Самбур Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
за частиною 3 статті 173-2 КУпАП, 
В С Т А Н О В И В :
Із протоколу серії ВАД №943169 від 25.01.2026 року слідує, що 25.01.2026 року об 16 год. 45 хв., ОСОБА_1 , будучи протягом року притягнутим до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, за адресою спільного проживання: АДРЕСА_1 , вчинив стосовно своєї дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , домашнє насильство економічного характеру, а саме: позбавив житла, не впустив у будинок, унаслідок чого завдав шкоди економічному здоров`ю ОСОБА_2 , за що передбачена відповідальність, згідно ч.3 ст.173-2 КУпАП. 
Згідно постанови Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04.02.2025 року ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, за вчинене ним правопорушення 01.01.2025 року.
У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився. В судовому засіданні 01.04.2026 року захисник особи, що притягається до адміністративної відповідальності - адвокат Данич О.С. просив суд закрити справу за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення виходячи з тих обставин, що 25.01.2026 року ОСОБА_1 , дій, які йому ставляться в провину не вчиняв і матеріали справи не містять таких доказів. Зокрема долучив до матеріалів адміністративної справи відповідь ГУНП в Чернігівській області від 27.03.2026 року, що надана на адвокатський запит, з якої слідує, що 25.01.2026 року саме ОСОБА_1 звертався на лінію 102, а не його дружина, з приводу того, що його побив син, а відповідно ОСОБА_2 не зверталася в поліції з приводу вчинення її чоловіком домашнього насильства. Зібрані докази не підтверджують факту вчинення насильства ОСОБА_1 саме 25.01.2026 року, так як у своїх поясненнях його дружина вказує, на факти вчинення систематичного насильства, однак за дату 25.01.2026 року мова в них не йде. Просив відкласти розгляд справи для долучення доказів у звязку з чим судове засідання відкладено на 05 травня 2026 року.
До початку судового розгляду надійшло клопотання про приєднання додаткових доказів по справі та заява про розгляд справи за відсутності захисника з клопотанням закрити провадження по справі 
Суд зясувавши позицію учасників, розглянувши матеріали адміністративної справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.173-2 КУпАП, не підтверджується зібраними у справах доказами.
За положеннями ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно зі ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Частиною 3 ст.173-2 КУпАП передбачено відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частинами першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.
Пунктом 3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон) визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.173-2 КУпАП надано:
протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №943169 від 25.01.2026 року; письмові пояснення потерпілої ОСОБА_2 від 25.01.2026;
форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 25.01.2026; 
копія термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА №495232; 
постанова Чернігівського районного суду Чернігівської області ЄУ№748/135/25 від 04.02.2025.
Оцінивши надані докази в сукупності суд зауважує, що наданий терміновий заборонний припис серії АА №496232 долучений такої якості з якого не вбачається ні особа кривдника, ні дата його винесення; сама по собі оцінка форми ризиків вчинення домашнього насильства не є належним доказом вчинення насильства, оскільки остання заповнюється поліцією, і є лише фіксацією попередньої оцінки ситуації, а не остаточним доказом вчинення правопорушення. Протокол про вчинення адміністративного правопорушення за своєю правовою природою є джерелом доказів, але сам по собі не є беззаперечним та самостійним доказом вини особи. Він фіксує обставини, які повинні бути перевірені іншими доказами (фото, відео, свідчення). Якщо протокол не підтверджений іншими матеріалами, він не доводить вину «поза розумним сумнівом». Пояснення надані ОСОБА_2 не містять інформації, яка розкриває суть адміністративного правопорушення що мало місце саме 25.01.2026 року, адже в них міститься загальна інформація про те, що її чоловік систематично виганяє з дому. Однак щодо події 25.01. 2026 року потерпіла вказала, що чоловік був п`яний, вона замкнулася у кімнаті, чоловік вибивав двері, і коли приїхала поліція замкнувся в будинку, не впускаючи до будинку. 
Отже, даними поясненнями не доводиться обставина того, що ОСОБА_1 позбавляв житла ОСОБА_2 , так як вона як слідує з пояснень самостійно замкнулася в кімнаті, знаходячись в житлі, а не навпаки. Відображені відомості у протоколі відносно того, що ОСОБА_1 не впускав потерпілу в будинок , при оцінці їх у сукупності з поясненнями наданими ОСОБА_2 підтверджують лише той факт, що коли приїхала поліція, то ОСОБА_1 замкнувся у будинку і не впускав до нього працівників поліції і відповідно потерпілу, що вбачається з пояснень ОСОБА_2 яка вказала, що ОСОБА_1 "при поліції замкнувся і не впускав додому"
Отже, зібрані докази, в сукупності не підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 насильства економічного характеру, як не підтверджено факт виклику поліції потерпілою 25.01.2026 року . В противагу даному під час судового розгляду знайшов підтвердження факт виклику поліції самим ОСОБА_1 25.01.2026 року на лінію 102 об 15 год 57 хв., який повідомив, що за адресою: АДРЕСА_1 його побив син і що в нього травма голови, йде кров, болить шия. Отже заявником в результаті чого був здійснений виїзд за адресою АДРЕСА_1 був ОСОБА_1 . 
Факт отримання ОСОБА_1 тілесних ушкоджень підтверджується довідкою з КНП "Чернігівська міська лікарня №2" Чернігівської міської ради від 30.03.2026 року за № 01-04/722 зі змісту якої слідує, що 26.01.2026 року ОСОБА_1 звертався до травмпункту КНП "ЧМР №2" ЧМР у звязку з отриманням ним травм внаслідок побиття його сином ОСОБА_3 25.01.2026 року. Встановлені діагнози МКХ-10 АМ:S06.00, струс головного мозку(основний), S13.4 розтягнення та перенапруження звязкового апарата шийного відділу хребта, S83.6 розтягнення та перенапруження інших та неуточнених елементів колінного сублоба . 
З урахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 173-2 КУпАП не доведена поза розумним сумнівом. 
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У відповідності до роз`яснень, які містяться в ч. 2 п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою може мати місце лише за умови доведеності її вини.
Також, беручи до уваги статті 9-12, 280 КУпАП, підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за нормами КУпАП є встановлення в діянні цієї особи всіх обов`язкових ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною нормою КУпАП, зокрема об`єктивної та суб`єктивної сторони правопорушення. Приймаючи до уваги, що суд здійснює оцінку вже зібраних та наявних в матеріалах справи доказів, зазначення всіх ознак складу правопорушення має бути належним та відображеним у протоколі про адміністративне правопорушення у відповідності до ст. 256 КУпАП.
Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Ураховуючи вищевикладене слід зазначити, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20 вересня 2016 року, заява № 926/08), суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v.Spain» від 06 грудня 1998 року (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, вважаю за необхідне закрити провадження у даній справі на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП.
Враховуючи вище викладене, на підставі ст. ст. 1,7, 9,10,11,188-57, 247, 245, 255 ст.280, п.3 ч.1 ст.284 КУпАП, -
П О С Т А Н О В И В:
Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст. 173-2 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Чернігівський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення. 

Суддя Т.В. Костюкова