Справа № 161/18792/25  Провадження №33/802/311/26 	Головуючий у 1 інстанції:Філюк Т. М. 	
	Доповідач: Гапончук  В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2026 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Гапончук В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 грудня 2025 року, 
В С Т А Н О В И В:
Вказаною постановою  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Визначено стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. судового збору.
Згідно з постановою суду ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 09.09.2025 року о 22:19 год в м. Луцьку, вул. Ковельська,45, керував транспортним засобом «Dodge Journey» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме, звужені зіниці очей, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду у встановленому законом порядку на стан наркотичного сп`яніння у КП «Волинська обласна психіатрічна лікарня» водій ОСОБА_1 відмовився, чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху України. Дії останнього кваліфіковані працівниками поліції за ч. 1 ст. 130 КпАП України.
Не погодившись з постановою судді першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на незаконність, необґрунтованість судового рішення та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зазначає, що після ознайомлення з матеріалами справи буде подана уточнена апеляційна скарга з наведенням мотивів незгоди з оскарженою постановою. ОСОБА_1 просить скасувати оскаржену постанову та закрити провадження у справі стосовно нього у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Крім того просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 грудня 2025 року, враховуючи, що повний текст судового рішення отримав лише 20.03.2026, виклики до суду взагалі не отримував, та був позбавлений можливості подати апеляційну скаргу у зв`язку перебуванням на військовій службі.
За приписами ч. 6 ст. 294 КпАП України неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
У судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового розгляду (а.с. 40). При цьому будь-яких клопотань від ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, неможливість прибути в судове засідання до суду не надходило. Захисник Прасолов І.В., який діяв в інтересах ОСОБА_1 , відповідно договору про надання правничої допомоги від 20.03.2026, подав до суду 24.04.2026 повідомлення про припинення його повноважень. 
Слід зауважити, що судовий розгляд у цій справі уже відкладався за ініціативи сторони захисту, тому за наведених вище обставин, суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності учасників судового розгляду.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, доходжу наступного висновку.
Перш за все, ураховуючи ту обставину, що строк апеляційного оскарження згаданої постанови,на переконання апеляційного суду,  пропущений із поважних причин, то йогонеобхідно поновити.
Відповідно до ст. 245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 278 КпАП України визначено, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема, питання чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 268 КпАП України особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Дані вимоги Закону в повному обсязі суддею першої інстанції при розгляді справи дотримані не були.
Як вбачається зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечує факт його повідомлення про судовий розгляд, що знайшло своє підтвердження в матеріалах справи. Зокрема в справі наявні поштові відправлення (а.с. 10, 12, 12а), які адресовані ОСОБА_1 та повернулися до суду у зв`язку з тим, що адресат відсутній за вказаною адресою, що свідчить про неповідомлення останнього про судовий розгляд справи стосовно нього. Отож, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції безпідставно розглянув справу у відсутності ОСОБА_1 . 
З такою позицією місцевого суду апеляційний суд не погоджується, оскільки відповідно до ст. 268 КпАП України справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а у її відсутності може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Враховуючи те, що ОСОБА_1 неналежним чином був повідомлений про судове засідання, суд всупереч цьому розглянув справу у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому апеляційний суд вважає, що в даному випадку ОСОБА_1 був позбавлений передбаченого законодавством права на захист.
За таких обставин, ураховуючи допущені судом першої інстанції порушення вимог ч. 1 ст. 268 КпАП України, доходжу висновку про необхідність скасування постанови судді та прийняття нової постанови, як це передбачено п. 3 ч. 8 ст. 294 КпАП України, з метою відновлення порушеного права ОСОБА_1 на захист.
Разом з тим, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що провадження у справі необхідно закрити у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАп України, оскільки фактично апеляційна скарга не містить чітких та окреслених доводів про незаконність судового рішення.
Відповідно до приписів ч. 7 ст. 294 КпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
За положеннями ст.ст. 245, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому, за положеннями ст. 252 КпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Судом вжито всіх заходів, передбачених КпАП України, для з`ясування питання, зокрема про наявність в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.
Під час апеляційного перегляду оскарженої постанови встановлено, що ОСОБА_1 в його апеляційній скарзі фактично не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду про доведеність його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.
Апеляційні твердження про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а постанова підлягає скасування з закриттям провадження у справі є суто формальними без належного їх обґрунтування і уточнена апеляційна скарга або ж доповнення до неї, як про це зазначав апелянт, на адресу суду не надходили.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що поліцейські були упереджені при складанні стосовно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КпАП України та оформленні інших матеріалів справи.
Крім того, апеляційний суд бере до уваги і те, що до апеляційної скарги апелянт не приєднав жодного доказу, який може свідчити про те, що поліцейські діяли всупереч закону при перевірці особи водія, встановленні наявності ознак наркотичного сп`яніння та під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, і що останній оскаржував дії працівників поліції, що фактично дає підстави для висновку про те, що ОСОБА_1 погодився із законністю дій працівників поліції.
Тому, апеляційний суд перевіривши матеріали справи доходить висновку, що поліцейські при виконанні своїх функціональних обов`язків діяли у межах наданих їм повноважень.
Відповідно до пункту 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно із п. 2.9а ПДР, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Частина 1 ст. 130 КпАП України передбачає відповідальність як за керування, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, а саме відмови від проходження огляду у встановленому законом порядку на стан наркотичного сп`яніння повністю стверджується зібраними та дослідженими доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 448932 від 09 вересня 2025 року, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння, рапортом поліцейського, письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 09.09.2025 року.
Крім того, вина ОСОБА_1 у вчиненні згаданого вище адміністративного правопорушення доводиться відеозаписами з бодікамер працівників поліції на яких зафіксовано події, що викладені у протоколі. Такий відеозапис на думку суду є цілком належним і допустимим доказом, яким підтверджено ті події, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення та інших письмових доказах. 
Отже, доводи апелянта про безпідставність визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України та необхідність закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, апеляційний суд вважає цілком необґрунтованими.
Апеляційним розглядом даної справи установлено, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, тому його слід визнати винним у його вчиненні.
При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КпАП України, суд враховує фактичні обставини справи, дані про особу правопорушника, та доходить висновку про необхідність накладення на останнього безальтернативного адміністративного стягнення, передбачено санкцією ч. 1 ст. 130 КпАП України, у виді однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Водночас, у відповідності до ст. 40-1 КпАП України та Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 665 грн. 60 коп.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КпАП України,
ПОСТАНОВИВ
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 грудня 2025 року.
Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 грудня 2025 року стосовно  ОСОБА_1 скасувати та постановити нову.
Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.
Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КпАП України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп. судового збору.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського 
апеляційного суду        В. В. Гапончук