РІШЕННЯ
Іменем України

02 червня 2026 року 	м. Чернігів	справа № 927/287/26 	

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Новик Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу 
за позовом: Ніжинської окружної прокуратури (код ЄДРПОУ 0291011423) вул. Овдіївська, 2, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600 
в інтересах держави в особі
позивача 1: Державної екологічної інспекції у Чернігівській області (код ЄДРПОУ 38053846), вул. Пантелеймонівська, будинок 12, м. Чернігів, 14017
позивача 2: Носівської міської ради Чернігівської області (код ЄДРПОУ 04061984) вул. Центральна, 20, м. Носівка, Чернігівська область, 17100 
до відповідача: Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (код ЄДРПОУ 44768034), вул. Шота Руставелі, будинок 9а, м. Київ, 01601
про стягнення 244 882,46 грн
без виклику учасників справи

Суть спору. Позиції учасників справи, їх заяви і клопотання та процесуальні дії суду щодо розгляду справи.
Ніжинською окружною прокуратурою подано позовну заяву в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Чернігівській області та Носівської міської ради Чернігівської області до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" про стягнення 244 882,46 грн шкоди, завданої навколишньому природному середовищу.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням постійним лісокористувачем положень статей 19, 64, 86, 105, 107 Лісового кодексу України, зокрема, неналежним виконанням відповідачем обов`язків постійного лісокористувача щодо вчинення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконного вирубування, що призвело до незаконного вирубування невстановленими особами 26 дерев акації на підвідомчій відповідачу території - земельній ділянці.
Ухвалою суду від 03.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) сторін; роз?яснено сторонам, що відповідно до частини 7 статті 252 Господарського процесуального кодексу України клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач – разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Ухвала суду від 03.04.2026 була доставлена прокурору, позивачам та відповідачу до їх електронних кабінетів у підсистемі “Електронний суд” ЄСІТС 03.04.2026 о 13:34 год., що підтверджується довідками про доставку електронного листа.
Отже, сторони в розумінні ст. 242 ГПК України належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи в суді, а також про встановлені строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечень.
17.04.2026 (зареєстровано 20.04.2026, вх.№ 1449) представник відповідача через підсистему “Електронний суд” подала до суду клопотання про розгляд справи у порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 22.04.2026 відмовлено Державному спеціалізованому господарському підприємству "Ліси України" в особі філії "Північного лісового офісу" у задоволенні заяви про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
17.04.2026 відповідачем подано відзив на позов, відповідно до якого останній проти позовних вимог заперечує у повному обсязі, посилаючись на таке:
- Державною екологічною інспекцією в Чернігівській області за весь час виявлення Відповідачем незаконної рубки не вчинено жодних дій спрямованих на виявлення осіб, винних у завданні шкоди навколишньому природному середовищу;
- Держекоінспекція, однією з функцій котрої є забезпечення дотримання лісового законодавства та здійснення комплексу заходів, спрямованих в тому числі на захист лісів від незаконних рубок, за запитом органів досудового розслідування за весь час від виявлення Відповідачем незаконної рубки також не вчинено жодних дій спрямованих на виявлення осіб, винних у завданні шкоди навколишньому природному середовищу;
- кримінальне провадження не завершено і розслідування по ньому належним чином не проведено та не встановлено як осіб які вчинили самовільну рубку, так само не встановлено та не доведено вини посадових осіб Відповідача;
- Позивачем не доведено, що шкода завдана лісу, спричинена саме бездіяльністю Відповідача;
- стягнення з Відповідача суми шкоди завданої лісу невстановленими особами, реально може спричинити додаткові негативні фінансові наслідки для підприємства у вигляді збитків від тимчасової зупинки промислової господарської діяльності через брак обігових коштів, і, як наслідок, призведе по волі Позивача до недоотримання державним бюджетом відрахувань та невиконання плану заходів з лісовідновлення, охорони і захисту лісу, тощо;
- всі заходи, зокрема, охорона та захист лісу, моніторинг фауни, відновлення лісових насаджень, догляд за ними, захист від шкідників і пожеж, тощо постійно здійснює відповідно до статутної діяльності Відповідач, до того ж за власні кошти, отримані від господарської діяльності, витрачаючи на це щорічно мільйони гривень і не отримуючи на це державних коштів;
- введений в Україні воєнний стан, комендантська година та забруднення мінно-вибуховими пристроями частини лісів Чернігівської області унеможливлюють достатньо безпечне патрулювання;
- звернення прокурора з позовом до ДП «Ліси України» в особі Філії «Північний лісовий офіс», яке є державним підприємством, щодо стягнення збитків – є необґрунтованим та передчасним.
Відзив на позов прийнято судом до розгляду та долучено до матеріалів справи. Справа розглядається з урахуванням поданого відзиву на позов.
21.04.2026 від прокуратури через підсистему «Електронний суд» в межах встановленого процесуального строку надійшла відповідь на відзив, у якій прокурор просить задовольнити позовні вимоги та зазначає:
- відповідно до висновку інженерно-екологічної експертизи від 24.04.2025 № СЕ-19/125-25/5489-ФХЕД внаслідок вирубки дерев роду акація, які зростали на території кварталу № 51 Іржавецького лісництва Ніжинського надлісництва філії «Північний лісовий офіс» ДП «Ліси України», поблизу с. Козари Ніжинського району Чернігівської області, розмір екологічної шкоди, завданої навколишньому природному середовищу (державі), складає 305 315 (триста п`ять тисяч триста п`ятнадцять) гривень 36 копійок.;
- у ході розслідування вищевказаного кримінального провадження установлено, що незаконну порубку 4 дерев породи акації здійснив ОСОБА_1 , внаслідок якої останній заподіяв шкоду навколишньому природному середовищу (державі) в особі Носівської об`єднаної територіальної громади на загальну суму 57670,96 грн та визнано винним за вчинення вищевказаного правопорушення;
- у ході досудового розслідування кримінального провадження проведеними слідчими (розшуковими) діями осіб, причетних до незаконної порубки 26 дерев, не встановлено;
- відповідно до Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665, Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області, як контролюючим органом, у відповідності до ч. 9 Положення, затвердженого наказом Держекоінспекції України від 04.12.2025 № 190, здійснено розрахунок розміру шкоди, заподіяної лісу внаслідок незаконного вирубування 26 дерев, який становить 244 882,46 грн;
- усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави;
- положеннями ч. 4 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України;
- підприємство ДСГП «Ліси України» є правонаступником прав та обов`язків Державного підприємства «Ніжинське лісове господарство»;
- оскільки незаконну порубку було здійснено на території лісовпорядкування Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України, тому саме на нього покладено обов`язки із забезпечення охорони, захисту та відтворення лісових насаджень і яким чином він буде здійснювати виконання покладених на нього обов`язків, не вправі визначати ні прокурор, ні позивач;
- факт незаконної порубки дерев на підвідомчій відповідачеві території, внаслідок чого лісу завдано шкоду, підтверджено матеріалами досудового розслідуванням кримінального провадження, а також правовстановлюючими документами на земельну ділянку на якій розташовано ліс та матеріалами лісовпорядкування;
- ДСГП «Ліси України» як постійний лісокористувач, не забезпечило охорону і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території, допустило самовільну рубку лісу, чим спричинено матеріальну шкоду лісовому фонду України, що перебуває під охороною держави, тому має нести матеріальну відповідальність у повному обсязі.
Суд прийняв відповідь на відзив до розгляду та долучив до матеріалів справи.
Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.
Будь-яких інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило.
Враховуючи приписи частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.2022 № 1003 «Деякі питання реформування управління лісової галузі» погоджено пропозицію Державного агентства лісових ресурсів та утворено державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» та приєднано до нього спеціалізовані державні лісогосподарські підприємства, які належать до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів.
Згідно з п. 1.1 Статуту ДСГП “Ліси України” (код ЄДРПОУ 44768034), затвердженого наказом Державного агентства лісових ресурсів від 04.03.2024 № 53, Підприємство засноване на державній власності, створене відповідно до наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 26.10.2022 № 804 “Про створення Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” та належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України.
Пунктом 1.4 Статуту визначено, що Підприємство є правонаступником, зокрема, Державного підприємства «Ніжинське лісове господарство» на підставі наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 28.10.2022 № 862 «Про припинення державного підприємства «Ніжинське лісове господарство» та затвердження складу Комісії з припинення».
Відповідно до п.п. 3.2.2, 3.2.3 Статуту ДП «Ліси України» одним з основних напрямків діяльності підприємства є забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу; запобігання злочинам і адміністративним правопорушенням у сфері лісового та мисливського господарства, а також використання лісових ресурсів та мисливський тварин.
Пунктом 7.2 Статуту визначені обов`язки підприємства щодо забезпечення охорони, захисту, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень (п. 7.2.1), забезпечення охорони типових та унікальних природних комплексів і об`єктів, рідкісних і таких, що перебувають під загрозою зникнення, видів тваринного і рослинного світу, рослинних угрупувань, сприяння формуванню екологічної мережі відповідно до природоохоронного законодавства (п.7.2.6).
Підприємство дотримується норм та вимог щодо охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання і відтворення природних ресурсів та забезпечення екологічної безпеки (п. 7.3 Статуту).
Наказом ДСГП «Ліси України» від 14.12.2022 №18 створено філію «Ніжинське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».
Пунктом 1.1 Положення про філію «Ніжинське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», затвердженого наказом ДСГП «Ліси України» від 26.12.2023 № 2080, визначено, що Філія є відокремленим підрозділом ДСГП «Ліси України».
Згідно із п. 2.2.3 Положення предметом діяльності Філії є вжиття заходів у порядку та в межах, визначених законодавством щодо запобігання злочинам і адміністративним правопорушенням у сфері лісового та мисливського господарства, а також використання лісових ресурсів і мисливських тварин.
Пунктом 3.1 Положення передбачено, що філія є відокремленим підрозділом Підприємства, який не має статусу юридичної особи.
Згідно з Наказом ДСГП «Ліси України» №1933 від 18.10.2024 припинено філію «Ніжинське лісове господарство» ДП «Ліси України» шляхом її закриття.
На підставі вищевказаного наказу майно, активи та пасиви філії «Ніжинське лісове господарство» ДП «Ліси України» станом на 31.12.2024 згідно передавального акту передано до філії «Північний лісовий офіс» ДП «Ліси України».
Відповідно до Наказу «Про затвердження передавальних актів філій, що координуються Північним лісовим офісом» №2323 від 31.12.2024 року станом на 31.12.2024 були затверджені передавальні акти активів та пасивів на балансових рахунках та позабалансових рахунках, матеріалів лісовпорядкування та документів, які підтверджують речові права на земельні ділянки, нерухоме майно та інше (включаючи судові справи) по філіях, що координуються Північним лісовим офісом, в т.ч. по філії «Ніжинське лісове господарство» ДП «Ліси України».
Відповідно до п. 3.1 Положення про філію «Північний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» Філія є відокремленим підрозділом Підприємства, який не має статусу юридичної особи. Філія діє від імені Підприємства та в його інтересах, здійснює делеговані Підприємством функції відповідно до мети, завдань та предмету діяльності Підприємства.
Відділом поліції №4 (м. Носівка) Ніжинського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №12025270420000024 від 31.01.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України. 
Згідно із матеріалами кримінального провадження до чергової частини поліції 31.01.2025 надійшло повідомлення від службових осіб Іржавецького лісництва про незаконну порубку дерев акація в кількості 30 штук у 51 кварталі виділу 16 «Козарська Дача» поблизу с. Козари, яка розташована на території Носівської ОТГ Чернігівської області.
31.01.2025 проведено огляд місця події, а саме ділянки, яка відноситься до Іржавецького лісництва Ніжинського надлісництва філії «Північний лісовий офіс» ДП «Ліси України», в квадраті між селищами Козари, Блудше та Пилятин, квартал 51, виділ 16, в ході якого виявлено 30 пнів дерев акації.
В матеріалах справи наявний акт огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства від 31.01.2025, який складено за наслідками виявленої незаконної порубки посадовими особами Ніжинське надлісництво філії «Північний лісовий офіс» ДП «Ліси України», у яких зазначено місце вчинення незаконної порубки, кількість, порода, стан та діаметри пнів вирубаних дерев.
Як вбачається з висновку інженерно-екологічної експертизи від 24.04.2025 № СЕ-19/125-25/5489-ФХЕД, внаслідок вирубки дерев роду акація, які зростали на території кварталу № 51 Іржавецького лісництва Ніжинського надлісництва філії «Північний лісовий офіс» ДП «Ліси України», поблизу с. Козари Ніжинського району Чернігівської області, розмір екологічної шкоди, завданої навколишньому природному середовищу (державі), складає 305 315 (триста п`ять тисяч триста п`ятнадцять) гривень 36 копійок.
У ході розслідування вищевказаного кримінального провадження встановлено, що незаконну порубку 4 дерев породи акації здійснив ОСОБА_1 , внаслідок якої останній заподіяв шкоду навколишньому природному середовищу (державі) в особі Носівської об`єднаної територіальної громади на загальну суму 57670,96 грн.
Матеріали провадження стосовно ОСОБА_1 постановою від 26.06.2025 виділено в окреме провадження за № 12025270420000123 та цього ж дня обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 246 КК України направлено до суду.
Вироком Носівського районного суду від 22.01.2026 ОСОБА_1 визнано винним за вчинення вищевказаного правопорушення. Вирок суду набрав законної сили 24.02.2026.
У ході досудового розслідування кримінального провадження № 12025270420000024 проведеними слідчими (розшуковими) діями встановити осіб, причетних до незаконної порубки 26 дерев акація не вдалося.
Відповідно до Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665, Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області, як контролюючим органом, у відповідності до ч. 9 Положення, затвердженого наказом Держекоінспекції України від 04.12.2025 № 190, здійснено розрахунок розміру шкоди, заподіяної лісу внаслідок незаконного вирубування 26 дерев, який становить 244 882,46 грн.
Постановою прокурора у кримінальному провадженні – прокурора Ніжинської окружної прокуратури Пасіки В`ячеслава Михайловича від 12.02.2026 надано дозвіл на розголошення відомостей досудового розслідування в кримінальному провадженні №112025270420000024 від 31.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України, для вжиття заходів представницького характеру з можливістю отримання копій матеріалів кримінального провадження.
Прокурор вважає, що наявність кримінального провадження, розпочатого за фактом незаконної вирубки дерев, не спростовує бездіяльності відповідача та незабезпечення належної охорони лісу, внаслідок чого скоєно незаконну порубку та відповідно завдано шкоду довкіллю.
Оскільки ДП «Ліси України» як постійний лісокористувач, не забезпечило охорону і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території, допустило самовільну рубку лісу, чим спричинено матеріальну шкоду лісовому фонду України, що перебуває під охороною держави, тому саме на нього покладається обов`язок з відшкодування завданої шкоди у розмірі 244 882,46 грн.
Доказів сплати коштів у розмірі 244 882,46 грн відповідач не надав, що і стало підставою для звернення прокурора з даною позовною заявою до суду.
Щодо представництва прокурора інтересів держави в суді
Відповідно до статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
За змістом частини третьої статті 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Згідно з положеннями частин третьої та четвертої статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
З урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурором інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.
Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).
Положення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".
Водночас, згідно зі статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.
Однією з підстав для представництва прокурора є бездіяльність компетентного органу.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на встановлене порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Бездіяльність компетентного органу (суб`єкта владних повноважень) слід розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Однак суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною сьомою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Таким чином, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.
У рішенні від 05.06.2019 №4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; зазначене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення відповідного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.
Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 19.08.2020 у справі № 923/787/18, від 20.01.2021 у справі № 927/468/20, від 25.08.2020 у справі № 910/12285/18, № 922/3025/20 від 06.07.2021, а також Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.
Як вбачається з матеріалів позовної заяви, останню прокурором подано в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Чернігівській області та Носівської міської ради Чернігівської області у зв`язку із невиконанням ними своїх обов`язків щодо захисту інтересів держави у суді. 
Щодо підстав представництва інтересів держави в особі Державної екологічної інспекції у Чернігівській області.
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 2017 року № 275, Державна екологічна Інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
Згідно з пунктом 1 Положення про територіальні та міжрегіональні територіальні органи Держекоінспекції, затвердженого наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 07 квітня 2020 року № 230, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 квітня 2020 року за № 350/34633 (далі – Положення №230) Державна екологічна інспекція відповідної області (далі - Інспекція) є територіальним органом Держекоінспекції та їй підпорядковується.
На підставі пункту 2 розділу 2 Положення Інспекція здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог природоохоронного законодавства.
Державна екологічна інспекція у Чернігівській області є територіальним органом Державної екологічної інспекції України на території Чернігівської області, який здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства про охорону та захист лісів, а отже є компетентним органом у спірних правовідносинах.
Прокурор звернувся до Державної екологічної інспекції у Чернігівській області з листом від 12.02.2026 №52-72-908ВИХ-26, у якому повідомив, що внаслідок незаконної порубки 26 дерев породи акація державі завдано збитки та просив надати інформацію чи вживались Інспекцією заходи, у тому числі претензійно-позовного характеру щодо відшкодування постійним лісокористувачем шкоди, заподіяної незаконною порубкою зазначених вище дерев та чи будуть вживатись відповідні заходи.
Державна екологічна інспекція у Чернігівській області у листі № 09-182 від 16.02.2026, адресованому Ніжинській окружній прокуратурі, повідомила про те, що не заперечує проти здійснення прокуратурою представництва інтересів Інспекції у суді, оскільки докази за фактом незаконної порубки 26 дерев породи акація містяться в матеріалах кримінальної справи.
Відтак Державною екологічної інспекцією у Чернігівській області особисто підтверджено не лише нездійснення жодних дій, спрямованих на звернення до суду з відповідним позовом, але й наміру здійснення таких дій, що свідчить про її бездіяльність щодо захисту інтересів держави. 
Щодо підстав представництва інтересів держави в особі Носівської міської ради Чернігівської області.
Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування.
Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами (ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Природні ресурси, які перебувають у власності територіальних громад, є складовою частиною матеріальної і фінансової основи місцевого самоврядування (ст. 142 Конституції України). Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема на землю та природні ресурси (ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Відповідно до ст. 1 Лісового кодексу України ліси є її національним багатством. Усі ліси на території України, незалежно від форми власності становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.
Основним завданням законодавства про охорону навколишнього природного середовища згідно зі статтями 1, 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» є збереження природних ресурсів, у тому числі лісів.
Оскільки ліси є невід`ємним елементом екосистеми, незаконне вирубування лісового фонду призводить до порушення прав усіх громадян на безпечне довкілля.
Статтею 15 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” передбачено, що місцеві ради в межах своєї компетенції здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Відповідно до статті 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», статті 29 частини 3 пункту 7 та статті 69-1 частини 1 пункту 4 Бюджетного кодексу України, збитки, завдані внаслідок незаконної порубки лісових ресурсів, підлягають стягненню та зарахуванню до місцевого фонду охорони навколишнього природного середовища відповідних місцевих рад, на території яких вчинено правопорушення, для подальшого перерозподілу у автоматичному режимі між бюджетами відповідних рівнів.
Як зазначено в матеріалах справи, відповідно до огляду місця події від 31.01.2025 незаконна порубка здійснена на території Носівської міської ради Чернігівської області.
Шкода, заподіяна навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної порубки лісу, якщо така буде доведена, завдана місцевому бюджету Носівської міської ради Чернігівської області, а факт невідшкодування такої шкоди призводить до недоотримання коштів місцевим бюджетом, що порушує інтереси територіальної громади та не може залишатися без реагування, зокрема, органів прокуратури.
Прокурор звернувся до Носівської міської ради Чернігівської області з листом від 12.06.2026 №52-72-907ВИХ-26, у якому повідомив, що внаслідок незаконної вирубки 26 дерев породи акація державі завдано збитки та просив повідомити позицію міської ради чи вживались нею заходи, у тому числі претензійно-позовного характеру щодо відшкодування постійним лісокористувачем шкоди, заподіяної незаконною порубкою зазначених вище дерев та чи будуть вживатись відповідні заходи.. 
Носівська міська рада Чернігівської області у листі №11-03/397 від 26.02.2026, адресованому Ніжинській окружній прокуратурі, повідомила про те, що заходи претензійно-позовного характеру щодо відшкодування постійним лісокористувачем шкоди, заподіяної незаконною порубкою 26 дерев породи акація не вживались.
Отже, зі змісту вказаного листа вбачається, що позивач-2 не вжив жодних належних та ефективних заходів для усунення порушень, про які повідомлено прокурором, та не збирається їх вживати.
Суд встановив, що прокурором було повідомлено про виявлені порушення та необхідність вжиття заходів представницького характеру для захисту законних інтересів держави як Державну екологічну інспекцію у Чернігівській області, так і Носівську міську раду Чернігівської області , які зі свого боку підтвердили невжиття ними заходів для усунення зазначених порушень.
На виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" до позовної заяви додано повідомлення №52-72-2018ВИХ-26 від 24.03.2026, згідно з якими Ніжинська окружна прокуратура повідомила Державну екологічну інспекцію у Чернігівській області та Носівську міську раду відповідно про підготовку позовної заяви до ДП “Ліси України” про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок незаконної порубки лісів, яку буде скеровано до Господарського суду Чернігівської області для розгляду по суті.
Надавши оцінку наявним у справі доказам та перевіривши обґрунтованість наведених прокурором доводів в порушенні інтересів держави, необхідність їх захисту та обґрунтування підстав для звернення з відповідним позовом для захисту інтересів держави, суд дійшов висновку про наявність в даному випадку у прокуратури законних підстав для представництва інтересів держави, визначених ст. 23 Закону України “Про прокуратуру”, а також правильному визначенні у позові Державної екологічної інспекції у Чернігівській області та Носівської міської ради Чернігівської області, як органів, уповноважених державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Надіслання прокурором позивачам повідомлення №52-72-2018ВИХ-26 від 24.03.2026 про підготовку позовної заяви стосовно захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, є належним повідомленням останніх про звернення прокурора до суду з даним позовом, у зв`язку з чим позивачі не були позбавлені можливості оскаржити доводи відповідача про неправомірність підстав представництва прокурором в суді інтересів держави в особі позивачів та твердження про неналежне обґрунтування підстави для представництва інтересів держави прокурором, але наразі не зробили цього.
Враховуючи вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про виключність даного випадку, дотримання прокурором встановленого чинним законодавством порядку здійснення представництва інтересів держави в суді та доведеність правових підстав для здійснення представницьких повноважень прокурора щодо звернення з відповідним позовом до суду.
Нормативно-правове обґрунтування, оцінка доказів та висновки суду.
Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача 244 882,46 грн шкоди, заподіяної лісовому фонду внаслідок порушення лісового та природоохоронного законодавства в частині неналежної охорони лісів від незаконної порубки.
Відповідно до ст. 13 Конституції України природні ресурси, що знаходяться у межах території України, є об`єктами права власності Українського народу й повинні використовуватися відповідно до закону.
Статтею 66 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.
Відповідно до приписів ст. 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.
Охорона навколишнього природного середовища, раціональне використання природних ресурсів, забезпечення екологічної безпеки життєдіяльності людини - невід`ємна умова сталого економічного та соціального розвитку України.
Ліс, як природний ресурс загальнодержавного значення, підлягає державній охороні і регулюванню на всій території України. 
Частинами 1-3 статті 1 Лісового кодексу України встановлено, що ліс - тип природних комплексів (екосистема), в якому поєднуються переважно деревна та чагарникова рослинність з відповідними ґрунтами, трав`яною рослинністю, тваринним світом, мікроорганізмами та іншими природними компонентами, що взаємопов`язані в своєму розвитку, впливають один на одного і на навколишнє природне середовище.
Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.
Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.
Земельні відносини, що виникають при використанні, зокрема, лісів регулюються приписами Земельного кодексу, а також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому Кодексу (ч. 2 ст. 3 ЗК України).
За основним цільовим призначенням Земельний кодекс України передбачає виділення в окрему категорію земель лісогосподарського призначення (п. «е» ч. 1 ст. 19 ЗК України).
До земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства (ст. 5 ЛК України).
Водночас, частиною 2 статті 5 Лісового кодексу України передбачено, що правовий режим земель лісогосподарського призначення визначається нормами земельного законодавства.
Отже, застосування норм земельного та лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення має базуватися на пріоритетності норм земельного законодавства перед нормами лісового законодавства, а не навпаки.
Оскільки земельна ділянка й права на неї на землях лісогосподарського призначення є об`єктом земельних правовідносин, то суб`єктний склад і зміст таких правовідносин мають визначатися згідно з нормами земельного законодавства в поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду.
Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (п. «б» ч. 1 ст. 164 ЗК України).
Отже, однією з основних особливостей правового режиму земель лісогосподарського призначення є нерозривний зв`язок їх використання з лісокористуванням.
Приписами статей 16, 17 Лісового кодексу України визначено, що право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи. Ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень. 
Частиною другою статті 19 Лісового кодексу України передбачено, що обов`язок забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, вжиття інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку, а також дотримання правил і норм використання лісових ресурсів покладено на постійних лісокористувачів.
Положеннями статті 63 та пункту 5 частини 1 статті 64 Лісового кодексу України передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.
Підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від незаконних рубок та інших пошкоджень.
Відповідно до частин 1 та 5 статті 86 Лісового кодексу України організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб. Забезпечення охорони і захисту лісів покладається на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері лісового господарства та органи місцевого самоврядування, власників лісів і постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.
Охорону і захист лісів на території України здійснюють зокрема лісова охорона постійних лісокористувачів і власників лісів (стаття 89 Лісового кодексу України).
Статтею 93 Лісового кодексу України передбачені завдання контролю за охороною, захистом, використанням та відтворенням лісів. Зокрема, такими завданнями є забезпечення реалізації державної політики в сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів; забезпечення додержання лісового законодавства органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та громадянами; забезпечення додержання лісового законодавства власниками лісів, постійними і тимчасовими лісокористувачами; запобігання порушенням законодавства в сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення.
За змістом пункту 5 частини 2 статті 105 Лісового кодексу України відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.
Підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України (ст. 107 Лісового кодексу України).
Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства суд зазначає, що організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів.
Згідно з пунктом е) частини 1 статті 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Частиною 1 статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" визначено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. 
Приписами частини четвертої вказаної статті визначено, що підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.
Відповідно до частини 1 статті 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.
Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права і обов`язки виникають безпосередньо з актів цивільного законодавства, а також внаслідок завдання майнової (матеріальної) шкоди.
Права і обов`язки, що склалися між сторонами спору, виникли з позадоговірного зобов`язання.
Отже, відшкодування майнової шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.
Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду визначено в статті 1166 ЦК України, за змістом якої передбачено, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння особи, яка завдала шкоду (цивільне правопорушення). Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.
Винне діяння - це усвідомлений, вольовий вчинок людини, зовні виражений у формі дії (активного поводження) або бездіяльності (пасивного поводження).
Бездіяльність - це пасивна форма поведінки особи, що полягає у невчиненні нею конкретної дії (дій), які вона повинна була і могла вчинити в даних конкретних умовах. Бездіяльність тотожна дії за своїми соціальними та юридичними властивостями, тобто вона суспільно небезпечна і протиправна, є свідомим і вольовим актом поведінки людини.
Бездіяльність відрізняється від дії зовнішньою, фізичною стороною. При бездіяльності особа не робить певної дії, яку вона за даних конкретних умов повинна була і могла вчинити для запобігання заподіянню шкоди охоронюваним законом суспільним відносинам.
Наявність реальної можливості діяти певним чином полягає в тому, що особа в даній конкретній ситуації мала реальну можливість діяти, тобто виконати активні дії і запобігти тим самим злочинним наслідкам. При оцінці можливості (чи неможливості) виконати покладені на особу обов`язки слід враховувати конкретну обстановку, умови місця і часу, зміст обов`язків, покладених на особу. Враховуються і її суб`єктивні можливості щодо виконання необхідних дій.
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.
У спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести належними та допустимими доказами факт заподіяння шкоди та її розмір, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та наявність причинно-наслідкового зв`язку між такою поведінкою та заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях або бездіяльності (діях або бездіяльності його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.
Суд звертає увагу, що нормами чинного законодавств, зокрема Лісовим кодексом України та Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища" унормовано, що організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних порубок та інших пошкоджень, покладається саме на постійних лісокористувачів.
Зі змісту статей 19, 64, 86, 89, 90 Лісового кодексу України вбачається, що постійні лісокористувачі зобов`язані забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень. Організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу. Забезпечення охорони та захисту лісів серед інших покладається на постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.
Виходячи з системного аналізу положень пункту 1 частини 2 статті 19, пункту 5 статті 64, частин 1 та 5 статті 86, пункту 5 частини 2 статті 105 та статті 107 Лісового кодексу України лісові господарства як постійні лісокористувачі мають нести відповідальність за порушення вимог ведення лісового господарства, зокрема, незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок на підвідомчій їм території.
Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності.
При цьому, не важливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній постійному лісокористувачу ділянці лісу.
Обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, зокрема, за забезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев. 
Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді не вчинення достатніх дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі від 09.08.2018 № 909/976/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 907/449/22, від 20.02.2020 у справі №920/1106/17, від 20.08.2018 у справі № 920/1293/16, від 19.09.2018 у справі № 925/382/17, від 09.12.2019 у справі № 906/133/18, 20.02.2020 у справі № 920/1106/17, від 30.11.2021 у справі № 926/2174/20.
Матеріалами справи підтверджується, а відповідачем не заперечується, що ДП «Ліси України» є постійним лісокористувачем лісової ділянки Іржавецького лісництва Ніжинського надлісництва як структурного підрозділу відповідача, на ділянці якого відбулась незаконна порубка 26 дерев акації, а тому, враховуючи положення п.п. 3.2.2, 3.2.3 п. 3.2, п.п. 7.2.1, 7.2.6 п. 7.2, п. 7.3 Статуту ДП «Ліси України», обов`язок по охороні лісів від незаконних рубок та обов`язок дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів покладено саме на відповідача.
У той же час, відповідно до п.п. 2.2.2., 2.2.3 п. 2.2. Положення про Філію «Північний лісовий офіс» ДСГП «Ліси України» предметом діяльності Філії є забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, захист від шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу; запобігання злочинам і адміністративним правопорушенням у сфері лісового та мисливського господарства, а також використання лісових ресурсів і мисливських тварин.
Тобто, відповідач здійснює управлінські, організаційно-розпорядчі та господарські заходи з організації належної охорони лісу та недопущення самовільних та незаконних рубок на території лісового фонду лісництва, однак факт вчинення вказаного правопорушення свідчить про те, що такі заходи не були достатніми і не змогли забезпечити збереження лісу відповідачем.
Зазначене також свідчить, що відповідач мав можливість і повинен був здійснювати належний комплекс заходів з контролю за спірною територією, де виявлено незаконну вирубку, проте не здійснював належних заходів охорони лісу. 
Таким чином, наведені обставини у їх сукупності суд вважає належним підтвердженням протиправної поведінки відповідача, яка полягає у незабезпеченні працівниками підприємства належної охорони і захисту лісів від незаконної порубки на підвідомчій відповідачу території.
Разом з тим, відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів, які б свідчили про вжиття ним усіх залежних від нього заходів щодо забезпечення охорони лісових насаджень або про відсутність вини у заподіянні шкоди.
Доводи відповідача про те, що відповідач у силу дії форс-мажорних (введення воєнного стану на території України та встановлення комендантської години на території України) обставин не мав можливості в повній мірі здійснювати заходи щодо охорони лісів суд відхиляє, оскільки матеріалами справи не підтверджено здійснення вирубки дерев саме під час дії комендантської години, як і неможливості виконання своїх обов`язків щодо забезпечення охорони лісових насаджень та недопущення незаконної вирубки дерев внаслідок дії воєнного стану.
Посилання відповідача на те, що факт самовільної порубки дерев було виявлено його працівниками, складено протоколи та самостійно повідомлено правоохоронні органи, жодним чином не спростовують факт наявності вини відповідача та його бездіяльності щодо незабезпечення належної охорони лісу.
Щодо розрахунку шкоди, завданої державі внаслідок незаконної вирубки дерев та порушення законодавства про охорону навколишнього природнього середовища, суд дійшов наступних висновків.
Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом завдана шкода відшкодовується в повному обсязі (мова йдеться про реальну шкоду та упущену вигоду).
Відповідно до протоколу огляду місця події, а саме ділянки, яка відноситься до Іржавецького лісництва Ніжинського надлісництва філії «Північний лісовий офіс» ДП «Ліси України», в квадраті між селищами Козари, Блудше та Пилятин, квартал 51, виділ 16, в ході якого виявлено 30 пнів дерев акації.
Згідно висновку інженерно-екологічної експертизи від 24.04.2025 № СЕ-19/125-25/5489-ФХЕД внаслідок вирубки дерев роду акація, які знаходились у зазначеному вище кварталі, розмір екологічної шкоди, завданої навколишньому природному середовищу (державі), складає 305 315 (триста п`ять тисяч триста п`ятнадцять) гривень 36 копійок.
У ході розслідування кримінального провадження № 12025270420000024 встановлено, що незаконну порубку 4 дерев породи акації здійснив ОСОБА_1 , внаслідок якої заподіяно на загальну суму 57670,96 грн.
Матеріали провадження стосовно ОСОБА_1 постановою від 26.06.2025 виділено в окреме провадження за № 12025270420000123 та цього ж дня обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 246 КК України направлено до суду та вирок суду набрав законної сили 24.02.2026.
У ході досудового розслідування кримінального провадження № 12025270420000024 проведеними слідчими (розшуковими) діями встановити осіб, причетних до незаконної порубки 26 дерев акація, не вдалося.
На підтвердження розміру шкоди, заподіяної незаконною порубкою 26 дерев породи акація, категорії сироростущі, скоєної у кварталі 51, виділу 16, урочища «Козарська Дача» поблизу с. Козари, надано розрахунок, здійснений Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області (лист №1750-26 від 24.03.2026).
З наданого розрахунку вбачається, що останній виконано на підставі вихідних даних щодо кількості, стану, місця виявлення незаконно зрізаних дерев в залежності від діаметру дерева у корі біля шийки кореня, які наведені в матеріалах кримінального провадження, по таксах обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665, додаток № 1 (далі – Такси).
Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу», починаючи з 1 січня 2009 року проводиться індексація затверджених цією постановою такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами.
Індексація такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу, проводиться відповідно до «Порядку проведення індексації такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665, в якій зазначено, що індексація такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу проводиться починаючи з 01.01.2009 за формулою Ні = Нп х І / 100, де Ні – проіндексований розмір такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу у поточному році, гривень з копійками (з округленням до двох десяткових знаків) за одну одиницю; Нп – проіндексований розмір такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу у попередньому році, гривень з копійками (з округленням до двох десяткових знаків) за одну одиницю; І – індекс споживчих цін (індекс інфляції) за попередній рік, відсотків.
У разі коли індекс споживчих цін (індекс інфляції) за попередній рік не перевищує 100 відсотків, індексація такс не проводиться. 
З урахуванням індексації Такс, розмір шкоди становить 2444882,26 грн, що і заявлено до стягнення прокурором.
Відповідно до наявного у матеріалах справи розрахунку кількість спиляних дерев відповідає кількості, зазначеної самим відповідачем, а сума збитків, визначена Державною екологічною інспекцією в Чернігівської області становить 244 882,46 грн (з урахуванням індексації). 
З урахуванням викладеного, перевіривши додані до позовної заяви розрахунки розміру заподіяної шкоди, суд приходить до висновку, що вони виконані працівниками Держекоінспекції у відповідності до Постанови №665, виходячи з базового значення Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу станом на 31.01.2025, а відтак, суд вважає обґрунтованим, підтвердженим прокурором належними та допустимими доказами розмір завданих відповідачем збитків в сумі 244 882,46 грн. 
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та шкодою за висновком суду полягає в тому, що відповідач, допустивши протиправну бездіяльність у вигляді невчинення дій, направлених на забезпечення ефективного комплексу всіх заходів з охорони і збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчій йому території земель лісового фонду, діяв неправомірно, що призвело до незаконного вирубування невстановленими особами дерев (завдання збитків). 
Отже, саме внаслідок бездіяльності працівників відповідача стало можливим і відбулось вирубування дерев невстановленими особами та заподіяна шкода.
Зважаючи на усвідомлення відповідачем ризику здійснення незаконної вирубки дерев, суд вважає, що відповідач передбачав можливість настання шкідливих наслідків, здійснюючи заходи по організації охорони лісу та недопущення самовільних та незаконних рубок на території лісового фонду лісгоспу, однак факт вчинення вказаного правопорушення свідчить про недостатність та неефективність таких заходів щодо забезпечення збереження лісу відповідачем та про наявність відповідної вини.
Згідно з статтею 1172 Цивільного кодексу України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Юридична відповідальність є важливим елементом правового регулювання суспільних відносин, суть якого полягає в цілеспрямованому впливі на поведінку індивідів за допомогою юридичних засобів з метою впорядкування суспільних відносин, надання їм системності і стабільності, уникнення різких загострень соціальних конфліктів, втілення принципів соціальної справедливості тощо. Саме існування права як регулятора суспільних відносин обумовлене необхідністю підтримувати соціальний порядок у неоднорідному суспільстві, попереджаючи будь-які відхилення від встановлених правил поведінки.
Юридична відповідальність є важливим засобом забезпечення законності та правопорядку, належної реалізації чинного законодавства. З іншого боку, вона стимулює правомірну поведінку суб`єктів суспільних відносин, сприяє формуванню в населення поваги до права та закону, а отже, виступає істотним фактором побудови правової держави в Україні.
Як суд вже зазначав, порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності.
А тому покладення відповідальності виключно на осіб, що безпосередньо здійснюють незаконне вирубування, та звільнення від юридичної відповідальності, як засобу державного примусу, лісокористувачів знівелює принцип невідворотності покарання за неналежну охорону ввіреного в їх користування лісового фонду та призведе до втрати найбільш дієвого механізму стимулювання стосовно самих лісокористувачів до належного виконання покладених на них обов`язків з охорони лісу.
Враховуючи подані прокурором докази та підсумовуючи аналіз вище наведених норм чинного законодавства, суд доходить висновку, що:
- обов`язок по охороні лісів від незаконних порубок та обов`язок дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів на підвідомчій території покладено саме на відповідача – постійного лісокористувача ДП “Ліси України”;
- відповідач не дотримався вимог чинного законодавства та не забезпечив ефективного комплексу всіх заходів, спрямованих на охорону, захист і збереження на підвідомчій йому території лісового фонду, чим допустив самовільну порубку дерев; своєчасно не виявив таких порушень і не вжив відповідних заходів для їх усунення, внаслідок чого навколишньому природному середовищу та лісовому фонду України заподіяно 244 882,46 грн матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача;
- розмір заподіяної та невідшкодованої шкоди обґрунтовано та правомірно розраховано у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665 “Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу” та складає 370102,40 грн; 
- доказів, які б свідчили про вжиття відповідачем всіх заходів для забезпечення збереження, охорони лісу та недопущення самовільної рубки дерев відповідачем не подано;
- матеріали справи містять докази, які підтверджують наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками, вини. 
Таким чином, ДП «Ліси України», як користувач, на якого чинним законодавством покладено обов`язок забезпечити охорону лісів від незаконних порубок на підвідомчій лісовому господарству території, несе відповідальність за порушення вимог щодо ведення лісового господарства, незалежно від того, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування.
За наведених обставин у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для покладення на відповідача відповідальності у вигляді стягнення збитків, завданих внаслідок незаконної вирубки дерев.
Станом на момент вирішення даного спору матеріали справи не містять доказів відшкодування відповідачем шкоди, завданої навколишньому природному середовищу у розмірі 244 882,46 грн.
Разом з тим суд зазначає, що за змістом частин 1, 2, 4 статті 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» для фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища утворюються Державний, Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища. Зокрема, місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища утворюються у складі відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди за рахунок, зокрема, частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством. Державний фонд охорони навколишнього природного середовища утворюється за рахунок, зокрема, частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством.
Відповідно до пункту 7 частини 3 статті 29 Бюджетного кодексу України джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 1 частини другої статті 67-1 цього Кодексу), зокрема, є 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 69-1 Бюджетного кодексу України до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать: 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до бюджетів місцевого самоврядування (крім бюджетів міст Києва та Севастополя) - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків.
Таким чином, стягнення шкоди має здійснюватись у відповідності до вищевказаних норм Бюджетного кодексу України та бути зарахована у такому порядку: 30% до спеціального фонду Державного бюджету України; 50% шкоди до спеціального фонду сільської ради та 20% до спеціального фонду обласного бюджету.
За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).
Відповідно до частини 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставин, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. 
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Заперечення відповідача та доводи щодо відсутності вини останнього у вчиненні незаконної порубки лісу з підстав невстановлення осіб, причетних до самовільної рубки дерев, судом до уваги не приймаються, оскільки порушення вимог ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення цивільно-правової відповідальності на постійного лісокористувача, яким є ДП “Ліси України”.
Посилання відповідача на застосування різноманітних технічних засобів та здійснення рейдів, як додатковий захід посилення охорони лісів від незаконних порубок, свідчить лише про те, що відповідачем вживаються заходи щодо можливої фіксації та запобігання правопорушення, проте останні не є достатніми/ефективними для забезпечення виконання обов`язків постійного лісокористувача, і, як наслідок, вказані обставини не звільняють відповідача від відповідальності, завданої таким порушенням.
Разом з тим, твердження відповідача про вжиття його посадовими особами дій щодо належного повідомлення про подію (порубку лісу) правоохоронні органи; документування відповідного лісопорушення; негайну передачу до правоохоронних органів для розшуку та притягнення винних осіб до відповідальності; недоведеність прокурором конкретних дій, виконання яких покладено на відповідача законом, що не були вчинені ним, та відповідно відсутність вини відповідача у вчиненні незаконної порубки дерев, не спростовує встановлену судом вину відповідача, як постійного лісокористувача, за незабезпечення ефективного комплексу всіх заходів, спрямованих на збереження лісів, незадовільного стану здійснення контролю за охороною та захистом лісів, невжиття заходів із боротьби з незаконними рубками, та порушення лісового законодавства з боку постійного лісокористувача, що є порушенням ст.ст. 89, 90 Лісового кодексу України, оскільки відповідач як постійний лісокористувач не виконав покладених на нього обов`язків, зокрема, із забезпечення охорони і збереження лісів на підвідомчій йому території, розташованій у виділі 16 кварталу 51 Іржавецького лісництва Ніжинського над лісництва філії «Північний лісовий офіс» ДСГП "Ліси України", чим спричинено матеріальну шкоду лісовому фонду України, що перебуває під охороною держави.
При цьому відсутність визначеного чіткого переліку заходів (конкретних дій, виконання яких покладено на відповідача законом,) не звільняє відповідача від необхідності та не спростовує можливості виконання ним комплексу заходів, необхідних і достатніх для виконання покладених на нього обов`язків. 
Відхиляючи заперечення відповідача про те, що по кримінальному провадженню розслідування належним чином не проведено; не встановлено як осіб, які вчинили самовільну рубку, так само не встановлено вини посадових осіб Відповідача суд зазначає таке.
Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до норм КПК України заінтересована особа має право в порядку, передбаченому КПК України звернутися зі скаргою на процесуальні рішення, дії або бездіяльність уповноваженої особи органу досудового слідства (слідчого), вчинені нею під час кримінального провадження, зокрема, до суду.
Відповідно до змісту частини першої статті 303 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.
За правилом частини другої статті 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування виносить ухвалу про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.
Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності.
Таким чином, позивач, вважаючи, що слідчим та/або прокурором не виконано повною мірою свої службові обов`язки, не здійснено інших процесуальних дій, які вони зобов`язані вчинити, не позбавлений права оскаржити таку бездіяльність у порядку, передбаченому ст. 303 КПК України. 
Суд наголошує, що законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) слідчих, вчинених при проведенні досудового слідства у конкретній справі, не може перевірятися поза межами передбаченого законом процесуального контролю.
Утім матеріали справи не містять доказів реалізації позивачем гарантованого йому права на оскарження рішення, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора у порядку, встановленому ст.ст. 303-307 КПК України, як і не містять доказів визнання судом у встановленому вищевказаними положеннями порядку незаконними дій чи бездіяльності слідчого або прокурора.
Суд зауважує, що належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності відповідної посадової особи є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоячих посадових осіб органів державної влади. 
Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про бездіяльність відповідних осіб.
Європейський суд з прав людини в рішеннях у справі "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У даній справі на переконання суду відповідачеві було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи і заперечення відповідача не спростовують вище викладені висновки суду.
Враховуючи зазначене, приписи статті 47 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" та пункту 7 частини 3 статті 29, пункту 4 частини 1 статті 691 Бюджетного кодексу України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокурора є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.
Розподіл судових витрат.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання, зокрема, про розподіл між сторонами судових витрат.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, – на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч. 9 ст. 129 ГПК України).
Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню та спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, а тому на останнього покладається судовий збір в сумі 2971,73 грн.
Керуючись статтями 129, 236-239, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (код ЄДРПОУ 44768034, вул. Шота Руставелі, будинок 9а, м. Київ, 01601) на користь Державної екологічної інспекції (код ЄДРПОУ 38053846, вул. Пантелеймонівська, будинок 12, м. Чернігів, 14017) шкоду у розмірі 244882,46 гривень (двісті сорок чотири тисячі вісімсот вісімдесят дві гривні 46 копійок), завдану навколишньому природному середовищу, шляхом їх перерахування отримувачу: ГУК у Черніг.обл/тг м. Носівка/24062100, р/р: UA488999980333169331000025645; код ЄДРПОУ: 37972475; призначення платежу: 24062100; найменування коду класифікації доходів бюджету: грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності.
3. Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (код ЄДРПОУ 44768034, вул. Шота Руставелі, будинок 9а, м. Київ, 01601) на користь Чернігівської обласної прокуратури судовий збір в сумі 2971,73 грн. за наступними реквізитами: отримувач Чернігівська обласна прокуратура; код ЄДРПОУ - 02910114; банк отримувача - Державна казначейська служба України м. Київ; рахунок отримувача - UA248201720343140001000006008.
4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.
Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду згідно зі статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України подається безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя Т.О.Новик