ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/10652/26	Головуючий у 1-й інстанції Холява О.І. 	
Провадження № 33/817/351/26 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - ч.1 ст. 164-16 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2026 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. 
з участю:  
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Карапетяна К.Т. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 червня 2026 року, -

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 червня 2026 року року ОСОБА_1 визнано винною за ч.1 ст.164-16 КУпАП і застосовано відносно неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три чотириста) гривень в дохід держави. 
Як визнав суд, 07 травня 2026 року близько 13.30 год. в АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 , будучи продавцем в магазині «VAPELAND», займалася забороненим видом господарської діяльності щодо якої є спеціальна заборона, здійснюючи роздрібну торгівлю гр. ОСОБА_2 сировиною для рідин, безоплатного розповсюдження нікотину, чим порушила ч.2 ст.23 Розділу 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», чим вчинила правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.164-16 КУпАП. 
В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвокат Карапетян Е.Т. вважає постанову Тернопільського міськрайонного суду від 01 червня 2026 року незаконною та такою, що підлягає скасуванню.
В обґрунтування поданої апеляції апелянт зазначає, що суд першої інстанції не надав жодної правової оцінки конкретним аргументам захисту, а лише декларативно відхилив клопотання.
Вказує, що диспозиція ч.1 ст. 164-16 КУпАП передбачає відповідальність за зайняття видами господарської діяльності, щодо якої є спеціальна заборона, встановлена законом. Суб`єктом такого правопорушення може бути виключно особа, яка самостійно здійснює господарську діяльність.
Разом з тим зазначає, що ОСОБА_1 не відповідає жодній із зазначених категорій, оскільки вона не є юридичною особою, не зареєстрована як фізична особа-підприємець, не має відокремленого майна та не здійснює самостійної господарської діяльності.
Звертає увагу, що ОСОБА_1 є найманим працівником - продавцем магазину “VAPELAND”, що підтверджується фіскальним чеком №Wx3G1-1Y_2Q від 07.05.2026 року з ІД власника ФОП ОСОБА_3 ( НОМЕР_1 ), наявним у матеріалах справи та трудовим договором. 
На переконання апелянта, виконання найманим працівником трудових обов`язків за розпорядженням роботодавця не є самостійним зайняттям господарською діяльністю і не утворює складу правопорушення за ч.1 ст. 164-16 КУпАП, згідно з якою відповідальність може нести виключно суб`єкт господарювання-роботодавець.
Зазначає, що посилання у протоколі на норму, якої не існує (п.2 ст. 23 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального») робить протокол невідповідним, оскільки в ньому не встановлено, яку саме заборону порушила особа, а тому це позбавляє протокол статусу належного доказу у справі.
Вказує, що матеріали справи не містять жодного доказу, який би підтверджував факт здійснення ОСОБА_1 роздрібної торгівлі, відсутні дані про покупця, який сплатив кошти за товар, відсутній факт передачі товару в обмін на гроші, відсутній акт контрольної закупівлі у встановленому законом порядку,.
Вважає, що рапорт дільничого офіцера поліції Белецької І.Г. фіксує лише спостереження, а не результат процесуально оформленої перевірки, а тому він не є належним доказом здійснення торгівлі.
Звертає увагу, що вилучені у ОСОБА_1 речі описані, як “сировина для рідин до електронних сигарет”, однак відповідно до п.84 ч.1 ст.1 ЗУ “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту ”, тютюнова сировина — це специфічна категорія товарів із чітко визначеними ознаками та товарними позиціями за УКТЗЕД (2401, 2403).
Просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 червня 2026 року відносно ОСОБА_1 і закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
В судове засідання апелянт - адвокат Карапетян Е.Т. та особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , які належним чином повідомлялися апеляційним судом про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилися.
Разом з тим, адвокат Карапетячн Е.Т., направив до суду заяву, відповідно до якої просить суд, за узгодженої позиції із своєю підзахисною, розгляд апеляційної скарги проводити без участі особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 а також без участі її захисника.
Відповідно до ст.294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
За наведених обставин, вважаю, що розгляд справи можливо провести без участі осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, як визначено ст.245 КУпАП, є своєчасне всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. 
З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Цих вимог закону суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , не дотримався.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка має бути підтверджена належними доказами.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164-16 КУпАП, який зроблено на підставі наявних у матеріалах справи доказах, не відповідає фактичним обставинам справи.
Фактично місцевий суд, в порушення вимог ст.ст.245, 280 КУпАП, обмежився перерахунок доказів, які долучені до матеріалів справи, однак належним чином не проаналізував ці докази, не дав їм відповідної правової оцінки та не мотивував свій висновок на предмет того, чому вони були прийняті до уваги.
Апеляційний суд звертає увагу, що підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення є наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони. 
Відповідно до вимог статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, зокрема, суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, а також інші відомості, необхідні для вирішення справи.  
При цьому суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій. 
Аналіз матеріалів провадження, дає підстави для висновку, що дії ОСОБА_1 не містять ознак здійснення господарської діяльності, в контексті положень ст.164-16 КУпАП.
Так, відповідно до диспозиції ч.1 ст.164-16 КУпАП передбачена відповідальність за зайняття видами господарської діяльності, щодо яких є спеціальна заборона, встановлена законом, за відсутності ознак діяння, передбаченого Кримінальним кодексом України. 
Виходячи із змісту вказівної правової норми, суб`єктом такого правопорушення може бути виключно особа, яка самостійно здійснює господарську діяльність.
Під господарською діяльністю в ст. 3 ГК України розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.
Згідно п. 14.1.36. ст. 14 ПК України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу, і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до ч.3 ст.2 Закону України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб» № 4196-ІХ від 09.01.2025 р. суб`єктами господарювання є: господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, підприємства, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані у встановленому законом порядку; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.
Апеляційний суд погоджується з доводами сторони захисту про те, що ОСОБА_1 , не відповідає жодній із зазначених категорій, так як вона не є юридичною особою, не зареєстрована як фізична особа-підприємець та не здійснює самостійно господарської діяльності, а натомість є найманим працівником — продавцем магазину “VAPELAND”, що підтверджується трудовим договором № 27/03-2026 між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , копію якого долучено до матеріалів провадження. 
Виконання найманим працівником своїх функціональних обов`язків відповідно до укладеного трудового договору між працівником та фізично особою підприємцем не може вважатися самостійним заняттям господарською діяльністю, а тому не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164-16 КУпАП. 
Оскільки наведена вище обставина, на переконання апеляційного суду, є безумовною підставою для скасування судового рішення, суд не дає оцінку іншим доводам, наведеним в апеляційній скарзі.
У відповідності до ст. 62 Конституції України, ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути притягнута до відповідальності, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
Згідно ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998р. (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоби, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа вчинила правопорушення, яке ставиться йому в провину; обов`язок доведення лежить на обвинуваченні, і всі сумніви повинні тлумачитися на користь обвинуваченого.
Узагальнюючи наведене, вважаю, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, не навівши достатніх доводів на обґрунтування свого рішення..
Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні достатні докази, які б беззаперечно свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, який розглядався судом першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164-16 КУпАП, а відтак провадження по справі відносно неї підлягають закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст. 247, 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Карапетяна Е.Т. — задовольнити.
Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 червня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано виною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164-16 КУпАП, — скасувати, а провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя