ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2026 м. Дніпро Справа № 904/7515/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого судді: Андрейчука Л.В. (доповідач),
суддів: Висоцького А.М., Левшиної Г.В.,
секретар судового засідання: Мошинець Ю.О.,

Представники сторін:
прокурор: Рембецький В.Ю.;
від позивача: Григоренко А.В.;
від відповідача (апелянта): не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи – підприємця Кузьмінова Володимира Олександровича на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2026 (суддя Євстигнеєва Н.М) 
у справі № 904/7515/25
за позовом Керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, м. Дніпро 
до Фізичної особи – підприємця Кузьмінова Володимира Олександровича, м. Дніпро 
про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою; повернення земельної ділянки шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва – автостоянки; скасування державної реєстрації права приватної власності на об`єкт нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Керівник Центральної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Кузьмінова Володимира Олександровича про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою комунальної власності, розташованою за адресою: м. Дніпро, Донецьке шосе, 123г, площею 0,3393 га.
У поданому позові прокурор просив зобов`язати відповідача усунути перешкоди Дніпровській міській раді у здійсненні прав користування та розпорядження зазначеною земельною ділянкою шляхом повернення її власнику та знесення розташованого на ній об`єкта самочинного будівництва – автостоянки, що складається з будівлі вартової, будівлі автомайстерні з паркінгом, огорожі та замощення.
Крім того, прокурор просив скасувати державну реєстрацію права приватної власності Фізичної особи-підприємця Кузьмінова Володимира Олександровича на вказаний об`єкт нерухомого майна, проведену приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу, із закриттям відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи щодо цього об`єкта.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2026 у справі № 904/7515/25 відмовлено у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Кузьмінова Володимира Олександровича про залучення до участі у справі правонаступника відповідача – Приватного підприємства Оздоровчий центр «Вікторія».
Постановляючи зазначену ухвалу, місцевий господарський суд виходив з того, що передбачені статтею 52 Господарського процесуального кодексу України підстави для процесуального правонаступництва у даному випадку відсутні. Суд встановив, що договір безоплатного тимчасового користування нерухомим майном та додаткова угода до нього не підтверджують переходу до Приватного підприємства Оздоровчий центр «Вікторія» права власності на спірний об`єкт нерухомого майна, а лише надають останньому право користування таким майном, у зв`язку з чим дійшов висновку про відсутність підстав для заміни відповідача його правонаступником.
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що процесуальне право на подання клопотання про залучення співвідповідача або заміну первісного відповідача належним відповідачем відповідно до статті 48 Господарського процесуального кодексу України належить виключно позивачу. Оскільки відповідне клопотання прокурором та позивачем не заявлялося, а відповідач таким процесуальним правом не наділений, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення поданої заяви.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2026 у справі № 904/7515/25, Фізична особа-підприємець Кузьмінов Володимир Олександрович звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначену ухвалу та ухвалити нове судове рішення про задоволення його клопотання щодо заміни сторони правонаступником в порядку статті 52 Господарського процесуального кодексу України. 
У поданій апеляційній скарзі скаржник просить залучити до участі у справі № 904/7515/25 правонаступника відповідача – Приватне підприємство Оздоровчий центр «Вікторія» замість Фізичної особи-підприємця Кузьмінова Володимира Олександровича. 

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, Фізична особа-підприємець Кузьмінов Володимир Олександрович зазначає, що ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2026 є незаконною та такою, що постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.
Апелянт вказує, що 29.04.2026 ним було подано до суду першої інстанції клопотання про залучення до участі у справі правонаступника відповідача – Приватного підприємства Оздоровчий центр «Вікторія». На обґрунтування такого клопотання відповідач посилався на те, що відповідно до договору безоплатного тимчасового користування нерухомим майном від 01.12.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіті Паркінг 2020» передало Приватному підприємству Оздоровчий центр «Вікторія» у фактичне користування та розпорядження майновий комплекс автостоянки, розташований за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, Донецьке шосе, 123Г.
Скаржник зазначає, що за умовами пункту 2.5 цього договору всі податки, збори, обов`язкові платежі, штрафи, пеня та інші фінансові зобов`язання, які виникають у зв`язку з користуванням майном або здійсненням користувачем діяльності з використанням цього майна, покладаються виключно на користувача. Крім того, згідно з пунктом 3.1.3 договору у разі пред`явлення будь-яких вимог контролюючими органами до позичкодавця, пов`язаних із користуванням майном користувачем, саме користувач зобов`язаний самостійно врегулювати такі вимоги та відшкодувати позичкодавцю всі понесені витрати. З огляду на наведені умови договору апелянт вважає, що фактичним розпорядником спірного майна є саме Приватне підприємство Оздоровчий центр «Вікторія».
Також апелянт посилається на те, що додатковою угодою №1 до договору безоплатного тимчасового користування нерухомим майном від 01.12.2021 у зв`язку з переходом права власності на об`єкт нерухомого майна – автостоянку – до Кузьмінова Володимира Олександровича було замінено сторону позичкодавця за договором з ТОВ «Сіті Паркінг 2020» на Кузьмінова Володимира Олександровича. Водночас, на думку скаржника, така зміна не спростовує того, що фактичне користування та управління спірним майном здійснює саме ПП Оздоровчий центр «Вікторія». 
Фізична особа-підприємець Кузьмінов Володимир Олександрович вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування статті 52 Господарського процесуального кодексу України лише з огляду на те, що до ПП Оздоровчий центр «Вікторія» не перейшло право власності на спірний об`єкт нерухомого майна. На переконання апелянта, такий підхід є надмірно формальним, оскільки стаття 52 Господарського процесуального кодексу України передбачає можливість процесуального правонаступництва не лише у випадках переходу права власності, а й в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір. 
Апелянт наголошує, що позов у цій справі має негаторний характер, оскільки спрямований на усунення перешкод Дніпровській міській раді у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою. На його думку, у таких правовідносинах визначальним є не лише формальне право власності на об`єкт нерухомого майна, а й те, яка саме особа фактично користується майном, здійснює господарську діяльність на земельній ділянці та створює перешкоди власнику земельної ділянки.
Посилаючись на статтю 376 Цивільного кодексу України та частину другу статті 212 Земельного кодексу України, скаржник зазначає, що обов`язок з приведення земельної ділянки у придатний для використання стан, у тому числі шляхом знесення будинків, будівель і споруд, має покладатися на особу, яка фактично чинить перешкоди у користуванні земельною ділянкою на момент звернення власника земельної ділянки до суду. За твердженням апелянта, на теперішній час відповідач не здійснює господарську діяльність на спірній земельній ділянці, а майно перебуває у фактичному користуванні та розпорядженні ПП Оздоровчий центр «Вікторія». 
У зв`язку з цим апелянт вважає, що саме Приватне підприємство Оздоровчий центр «Вікторія» є особою, яка фактично реалізує спірне речове право та щодо якої може бути виконане судове рішення у разі задоволення позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва. На думку скаржника, у спірному матеріальному правовідношенні фактично відбулася заміна особи, яка повинна відповідати за відповідною вимогою.
Окремо скаржник посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 17.12.2025 у справі № 908/2388/21, у якій, за твердженням апелянта, сформовано правовий висновок щодо визначення належного відповідача за позовом власника земельної ділянки про знесення об`єкта самочинного будівництва. Апелянт вважає, що з урахуванням зазначеного висновку належним відповідачем за вимогою про знесення самочинного будівництва має бути особа, яка фактично є кінцевим володільцем та розпорядником відповідного нерухомого майна.
Фізична особа-підприємець Кузьмінов Володимир Олександрович також зазначає, що залишення у справі відповідачем особи, яка фактично не користується спірним майном та не здійснює господарської діяльності на земельній ділянці, суперечить завданню господарського судочинства, визначеному статтею 2 Господарського процесуального кодексу України. На його думку, такий підхід створює ризик ухвалення судового рішення, яке не може бути ефективно виконане, не буде спрямоване на реального суб`єкта спірного порушення та не забезпечить ефективного захисту прав власника земельної ділянки. 
Крім того, апелянт вказує, що суд першої інстанції безпідставно не визнав наявності у ПП Оздоровчий центр «Вікторія» безпосереднього інтересу у результаті розгляду справи та, на його думку, фактично обмежив права цієї особи на участь у процесі.
Окремий блок доводів апеляційної скарги стосується порядку постановлення та оформлення оскаржуваної ухвали. Апелянт зазначає, що 15.05.2026 суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання у протокольній формі, при цьому, за твердженням скаржника, суд повідомив, що окремий процесуальний документ постановлятися не буде, а відповідні мотиви будуть викладені у тексті рішення по суті спору.
Фізична особа-підприємець Кузьмінов Володимир Олександрович зазначає, що 18.05.2026 ним було подано клопотання про видачу ухвали суду від 15.05.2026 про відмову у задоволенні клопотання щодо правонаступництва, а також про відкладення призначеного на 22.05.2026 судового засідання з метою забезпечення можливості оскарження такої ухвали в апеляційному порядку. За твердженням апелянта, без отримання повного тексту ухвали він був позбавлений можливості належним чином реалізувати право на апеляційне оскарження.
Апелянт вказує, що зазначене клопотання судом першої інстанції розглянуто не було, а 22.05.2026 судове засідання у справі було проведено та за його результатами ухвалено рішення по суті спору. Повний текст оскаржуваної ухвали, за твердженням скаржника, було направлено до електронного кабінету його представника лише 29.05.2026 о 19:50, при цьому в ухвалі зазначено, що її повний текст виготовлено 29.05.2026 та що вона вже набрала законної сили. 
Крім того, скаржник звертає увагу на те, що у повному тексті ухвали суд першої інстанції навів додаткову підставу для відмови у задоволенні клопотання, а саме послався на те, що процесуальне право на подання клопотання про залучення співвідповідача або заміну первісного відповідача належним відповідачем належить виключно позивачу. За твердженням скаржника, така підстава не оголошувалася судом 15.05.2026 під час постановлення протокольної ухвали.
Фізична особа-підприємець Кузьмінов Володимир Олександрович також зазначає, що оскаржувана ухвала підлягає окремому апеляційному оскарженню відповідно до пункту 26 частини першої статті 255 Господарського процесуального кодексу України, оскільки йдеться про відмову у заміні сторони її правонаступником. При цьому апелянт вважає, що апеляційна скарга подана у межах строку, встановленого статтею 256 Господарського процесуального кодексу України, оскільки повний текст ухвали складено 29.05.2026, а останнім днем строку на її оскарження є 08.06.2026. 
З урахуванням викладеного апелянт просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2026 у справі № 904/7515/25 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити клопотання Фізичної особи-підприємця Кузьмінова Володимира Олександровича про заміну сторони правонаступником у порядку статті 52 Господарського процесуального кодексу України, залучивши до участі у справі правонаступника відповідача – Приватне підприємство Оздоровчий центр «Вікторія».

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

16.06.2026 від Дніпровської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просить відмовити у її задоволенні, а ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2026 у справі № 904/7515/25 залишити без змін. 
У поданому відзиві Дніпровська міська рада зазначає, що апеляційна скарга не містить належних правових підстав для скасування оскаржуваної ухвали, а викладені у ній доводи ґрунтуються на неправильному розумінні правової природи процесуального правонаступництва та обставин спірних правовідносин. 
Позивач звертає увагу на те, що відповідно до статті 142 Конституції України, статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статей 12, 83, 122 Земельного кодексу України землі в межах населених пунктів належать до земель комунальної власності, а повноваження щодо розпорядження такими землями здійснюють відповідні органи місцевого самоврядування. У зв`язку з цим Дніпровська міська рада наголошує на необхідності належного захисту прав територіальної громади на спірну земельну ділянку. 
У відзиві також зазначено, що чинне земельне законодавство пов`язує виникнення права власності або права користування земельною ділянкою з наявністю відповідного рішення компетентного органу та належно оформлених правовстановлюючих документів. При цьому позивач посилається на положення статей 116, 118, 120, 123, 124 Земельного кодексу України та наголошує, що перехід прав на земельну ділянку можливий лише у випадках та порядку, визначених законом. 
Дніпровська міська рада вказує, що спірний об`єкт нерухомого майна на теперішній час перебуває у власності Фізичної особи-підприємця Кузьмінова Володимира Олександровича, який набув його у власність на підставі акта приймання-передачі нерухомого майна від 18.11.2025 у зв`язку з виходом зі складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті Паркінг 2020». Саме Кузьмінов Володимир Олександрович є останнім набувачем спірного майна та особою, за якою зареєстровано право власності на відповідний об`єкт нерухомості. 
Позивач наголошує, що предметом спору є, зокрема, вимога про скасування державної реєстрації права приватної власності Фізичної особи-підприємця Кузьмінова Володимира Олександровича на автостоянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з цим саме власник спірного об`єкта нерухомості є належним учасником спірних правовідносин та особою, щодо якої заявлено відповідні позовні вимоги. 
Крім того, Дніпровська міська рада зазначає, що апелянт помилково ототожнює користування майном із правонаступництвом у спірних правовідносинах. На думку позивача, сам факт передачі майна у користування іншій особі не свідчить про перехід права власності на це майно та не є підставою для заміни відповідача його правонаступником у розумінні статті 52 Господарського процесуального кодексу України. 
У відзиві також звертається увага на обставини набуття права власності на спірний об`єкт нерухомого майна. Позивач зазначає, що спірна автостоянка була набута попередніми власниками за ланцюгом правочинів після скасування судового рішення, на підставі якого первісно виникло право власності на відповідний об`єкт. У зв`язку з цим Дніпровська міська рада вказує на обізнаність відповідача щодо правового статусу спірного майна та наводить доводи щодо відсутності підстав вважати його добросовісним набувачем. На підтвердження цієї позиції позивач посилається, зокрема, на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 22.06.2021 у справі № 200/606/18. 
Крім того, Дніпровська міська рада зазначає, що відповідно до положень статті 120 Земельного кодексу України перехід прав на земельну ділянку пов`язується з переходом права власності на об`єкт нерухомого майна та здійснюється в тому обсязі і на тих умовах, які існували у попереднього власника або землекористувача. На думку позивача, саме по собі користування об`єктом нерухомості не породжує переходу речових прав на земельну ділянку та не змінює суб`єкта права власності на відповідний об`єкт, а тому не може бути підставою для заміни сторони у справі.
Також позивач наголошує, що з матеріалів справи вбачається обізнаність відповідача щодо правового статусу спірного майна. У відзиві зазначено, що спірний об`єкт нерухомості був набутий попередніми власниками після скасування судового рішення, яке слугувало підставою для виникнення права власності на нього, а відтак відповідач, проявивши розумну обачність, мав можливість перевірити правомірність набуття такого майна та наявність правових підстав для його використання. У зв`язку з цим позивач вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, які фактично спрямовані на усунення власника майна від участі у спорі.
Також позивач зазначає, що Кузьмінов Володимир Олександрович бере участь і в інших судових спорах щодо звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок та знесення самочинно збудованих об`єктів нерухомості, що, на думку Дніпровської міської ради, додатково свідчить про його обізнаність із правовим статусом спірного майна та характером спірних правовідносин. Зокрема, позивач посилається на розгляд справ № 904/2715/24, № 904/2714/24 та № 904/3300/24, учасником яких є ОСОБА_1 , що, на думку Дніпровської міської ради, свідчить про його обізнаність щодо правового режиму відповідних об`єктів нерухомості та земельних ділянок, на яких вони розташовані.
З огляду на наведене Дніпровська міська рада вважає висновки місцевого господарського суду законними та обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що не спростовують правильності висновку суду про відсутність підстав для заміни відповідача його правонаступником. У зв`язку з цим позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2026 у справі №904/7515/25 – без змін.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.06.2026 для розгляду апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Кузьмінова Володимира Олександровича на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2026 у справі № 904/7515/25 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді (доповідача) Андрейчука Л.В., суддів Висоцького А.М. та Левшиної Г.В. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.06.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Кузьмінова Володимира Олександровича на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2026 у справі №904/7515/25, витребувано матеріали справи з Господарського суду Дніпропетровської області та призначено розгляд справи у судовому засіданні на 24.06.2026 о 12:00 год. Явку учасників справи визнано необов`язковою. 
09.06.2026 від представника Фізичної особи-підприємця Кузьмінова Володимира Олександровича надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване неможливістю участі представника у судовому засіданні 24.06.2026 у зв`язку з його зайнятістю в інших судових засіданнях. У зазначеному клопотанні представник просив відкласти розгляд апеляційної скарги на іншу дату. 
16.06.2026 від Дніпровської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив відмовити у її задоволенні та залишити без змін ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2026 у справі №904/7515/25. 
19.06.2026 на виконання ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 04.06.2026 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи №904/7515/25 Господарського суду Дніпропетровської області у двох томах.
23.06.2026 від Центральної окружної прокуратури міста Дніпра надійшли письмові пояснення у справі, в яких прокурор підтримав позицію Дніпровської міської ради щодо відсутності підстав для задоволення апеляційної скарги, просив залишити ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2026 у справі № 904/7515/25 без змін та навів додаткові доводи щодо відсутності передбачених статтею 52 Господарського процесуального кодексу України підстав для процесуального правонаступництва.
Інших заяв, клопотань чи заперечень від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.
24.06.2026 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Встановлені судом обставини справи.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні Господарського суду Дніпропетровської області перебувала справа № 904/7515/25 за позовом Керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до Фізичної особи-підприємця Кузьмінова Володимира Олександровича про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, повернення земельної ділянки шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва та скасування державної реєстрації права приватної власності на об`єкт нерухомого майна. 
29.04.2026 до Господарського суду Дніпропетровської області від Фізичної особи-підприємця Кузьмінова Володимира Олександровича надійшло клопотання про залучення до участі у справі правонаступника відповідача – Приватного підприємства Оздоровчий центр «Вікторія». 
В обґрунтування зазначеного клопотання відповідач посилався на договір безоплатного тимчасового користування нерухомим майном від 01.12.2021, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіті Паркінг 2020» передало Приватному підприємству Оздоровчий центр «Вікторія» у безоплатне тимчасове користування майновий комплекс автостоянки, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, Донецьке шосе, 123Г. 
Згідно з умовами вказаного договору усі податки, збори, обов`язкові платежі, штрафи, пеня та інші фінансові зобов`язання, що виникають у зв`язку з користуванням майном або здійсненням діяльності з використанням майна, покладаються на користувача. Крім того, користувач зобов`язаний самостійно врегульовувати вимоги контролюючих органів, пов`язані з користуванням майном, та відшкодовувати позичкодавцю понесені витрати. 
Також відповідач посилався на додаткову угоду до договору безоплатного тимчасового користування нерухомим майном, відповідно до якої у зв`язку з переходом права власності на об`єкт нерухомого майна, автостоянку, до Кузьмінова Володимира Олександровича було замінено сторону позичкодавця з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті Паркінг 2020» на Кузьмінова Володимира Олександровича.
Матеріали справи не містять доказів переходу права власності на спірний об`єкт нерухомого майна, комплекс автостоянки, до Приватного підприємства Оздоровчий центр «Вікторія». З наявних у справі документів вбачається, що вказане підприємство набуло лише право користування відповідним майном на підставі договору безоплатного тимчасового користування нерухомим майном від 01.12.2021.
У поданому клопотанні відповідач зазначав, що на момент його подання спірне майно перебуває у фактичному користуванні та розпорядженні Приватного підприємства Оздоровчий центр «Вікторія», а тому саме ця особа повинна брати участь у справі як відповідач. 
При цьому предметом позову у справі № 904/7515/25, зокрема, є вимога про скасування державної реєстрації права приватної власності Фізичної особи-підприємця Кузьмінова Володимира Олександровича на спірний об`єкт нерухомого майна – автостоянку, розташовану за адресою: м. Дніпро, Донецьке шосе, 123Г. 

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши клопотання представника Фізичної особи-підприємця Кузьмінова Володимира Олександровича про відкладення розгляду справи, дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення.
Заявлене клопотання мотивоване тим, що представник апелянта 24.06.2026 бере участь у судових засіданнях в інших судах, у зв`язку з чим не має можливості бути присутнім у судовому засіданні Центрального апеляційного господарського суду.
Водночас ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.06.2026 явку учасників справи у судове засідання визнано необов`язковою. Крім того, цією ж ухвалою учасників справи було повідомлено про наявність у суді технічної можливості проведення судового засідання в режимі відеоконференції, у тому числі поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Сам по собі факт зайнятості представника сторони в інших судових засіданнях не свідчить про об`єктивну неможливість розгляду справи, особливо з урахуванням того, що явка представників сторін не визнавалася судом обов`язковою, апелянт не був позбавлений можливості подати додаткові письмові пояснення, забезпечити участь іншого представника або скористатися правом участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Колегія суддів також враховує, що предметом апеляційного перегляду у цій справі є ухвала місцевого господарського суду з окремого процесуального питання - відмови у заміні сторони її правонаступником, а доводи апеляційної скарги та заперечення на неї викладені учасниками справи письмово. За таких обставин відсутність представника апелянта у судовому засіданні не перешкоджає апеляційному перегляду оскаржуваної ухвали.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання представника апелянта про відкладення розгляду справи.
Переглядаючи ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2026 в апеляційному порядку, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Предметом апеляційного перегляду у цій справі є ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2026, якою відмовлено у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Кузьмінова Володимира Олександровича про залучення до участі у справі правонаступника відповідача - Приватного підприємства Оздоровчий центр «Вікторія».
У такий спосіб, під час апеляційного перегляду колегія суддів перевіряє не обґрунтованість позовних вимог по суті спору щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, знесення об`єкта самочинного будівництва та скасування державної реєстрації права власності, а правильність висновків суду першої інстанції щодо наявності або відсутності передбачених процесуальним законом підстав для заміни відповідача його правонаступником.
Насамперед колегія суддів зазначає, що вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для процесуального правонаступництва потребує встановлення факту переходу до іншої особи матеріальних прав та обов`язків у правовідносинах, щодо яких виник спір.
Відповідно до статті 52 Господарського процесуального кодексу України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.
Таким чином, процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального правонаступництва та не може існувати саме по собі без переходу відповідних матеріальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальне правонаступництво є наслідком правонаступництва у матеріальних правовідносинах і передбачає перехід до іншої особи всього комплексу або частини прав та обов`язків учасника спірного правовідношення, а не лише фактичне користування певним майном чи здійснення окремих дій щодо нього.
Із наведених положень статті 52 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обов`язковою передумовою процесуального правонаступництва є саме вибуття попереднього учасника зі спірного матеріального правовідношення та перехід його прав і обов`язків до іншої особи.
Разом із цим матеріалами справи підтверджується, що Фізична особа-підприємець Кузьмінов Володимир Олександрович залишається власником спірного об`єкта нерухомого майна – автостоянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
При цьому саме до Фізичної особи-підприємця Кузьмінова Володимира Олександровича пред`явлено позовні вимоги про скасування державної реєстрації права приватної власності на зазначений об`єкт нерухомого майна.
Водночас із матеріалів справи не вбачається та апелянтом не доведено факту переходу права власності на спірний об`єкт нерухомого майна від ОСОБА_1 до Приватного підприємства Оздоровчий центр «Вікторія».
Навпаки, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, договір безоплатного тимчасового користування нерухомим майном від 01.12.2021 та додаткова угода до нього свідчать лише про передачу майна у користування Приватному підприємству Оздоровчий центр «Вікторія».
Отримання особою права користування майном не є тотожним набуттю права власності на нього та саме по собі не свідчить про заміну особи у правовідносинах, щодо яких виник спір.
Доводи апелянта про те, що відповідно до умов договору саме Приватне підприємство Оздоровчий центр «Вікторія» несе витрати, пов`язані з використанням майна, сплачує податки, збори та інші платежі, а також здійснює фактичне користування об`єктом нерухомості, не спростовують наведеного висновку.
Такі обставини можуть свідчити лише про особливості договірних відносин між власником майна та його користувачем, однак не підтверджують переходу до користувача права власності на майно чи переходу до нього всього комплексу прав та обов`язків власника у спірних правовідносинах.
Відтак колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що відсутність доказів переходу права власності на спірний об`єкт нерухомого майна до Приватного підприємства Оздоровчий центр «Вікторія» виключає можливість застосування у даному випадку положень статті 52 Господарського процесуального кодексу України щодо процесуального правонаступництва.
Колегія суддів також вважає необґрунтованими доводи апелянта про те, що Приватне підприємство Оздоровчий центр «Вікторія» повинно брати участь у справі як особа, яка фактично користується спірним майном, здійснює господарську діяльність на земельній ділянці та може бути суб`єктом виконання можливого судового рішення.
Зміст апеляційної скарги свідчить про те, що скаржник фактично ототожнює інститут процесуального правонаступництва із інститутом заміни неналежного відповідача або визначення належного відповідача у справі.
Однак такі процесуальні інститути мають різну правову природу, різні підстави застосування та різні процесуальні наслідки.
Відповідно до частини першої статті 48 Господарського процесуального кодексу України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження залучити до участі у справі співвідповідача.
Частиною другою статті 48 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем.
Таким чином, законодавець прямо пов`язує питання визначення належного відповідача, його заміни або залучення співвідповідача саме з волевиявленням позивача.
Натомість стаття 52 Господарського процесуального кодексу України регулює зовсім інші правовідносини та застосовується лише у випадках правонаступництва, тобто переходу до іншої особи прав та обов`язків учасника спірного матеріального правовідношення.
Як вбачається зі змісту поданого клопотання та доводів апеляційної скарги, Фізична особа-підприємець Кузьмінов Володимир Олександрович фактично не стверджує про набуття Приватним підприємством Оздоровчий центр «Вікторія» права власності на спірне майно чи про перехід до нього спірних матеріальних прав та обов`язків.
Навпаки, основним аргументом скаржника є те, що саме Приватне підприємство Оздоровчий центр «Вікторія» здійснює фактичне користування об`єктом нерухомості, експлуатує його та повинно відповідати за наслідки такого користування.
Тобто доводи апелянта зводяться до твердження про те, що відповідачем у справі має бути інша особа, ніж та, до якої пред`явлено позов.
Проте навіть у разі існування спору щодо належності відповідача такі обставини самі по собі не утворюють правонаступництва та не можуть бути підставою для застосування статті 52 Господарського процесуального кодексу України.
Крім того, доводи апеляційної скарги фактично виключають можливість застосування інституту процесуального правонаступництва і з іншої підстави. Як вбачається зі змісту апеляційної скарги та поданого відповідачем клопотання, Приватне підприємство Оздоровчий центр «Вікторія» здійснює користування спірним майновим комплексом на підставі договору безоплатного тимчасового користування нерухомим майном від 01.12.2021. Таким чином, за твердженням самого апелянта, зазначена особа набула статусу фактичного користувача майна задовго до звернення прокурора з даним позовом до суду.
За таких обставин доводи скаржника фактично зводяться до твердження про те, що саме Приватне підприємство Оздоровчий центр «Вікторія» повинно було бути відповідачем у справі з моменту пред`явлення позову. Водночас процесуальне правонаступництво відповідно до статті 52 Господарського процесуального кодексу України передбачає заміну учасника вже після виникнення спірних правовідносин у процесі судового розгляду внаслідок переходу спірних прав або обов`язків до іншої особи. Тому наведені апелянтом обставини можуть стосуватися виключно питання належного відповідача, але не свідчать про виникнення процесуального правонаступництва.
Колегія суддів враховує, що прокурор та Дніпровська міська рада не заявляли клопотання про заміну відповідача або про залучення до участі у справі співвідповідача, а навпаки заперечували проти задоволення заяви відповідача.
Таким чином, висновок місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення заяви відповідача є правильним також і з огляду на те, що процесуальне право ініціювати питання заміни відповідача або залучення співвідповідача законом надано саме позивачу.
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що доводи відповідача фактично спрямовані на вирішення питання про належного відповідача у справі, тоді як подане ним клопотання було заявлене в порядку статті 52 Господарського процесуального кодексу України та мотивоване наявністю процесуального правонаступництва, підстав для якого матеріали справи не містять.
Колегія суддів окремо перевірила доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 17.12.2025 у справі № 908/2388/21, на який посилається скаржник як на підставу для залучення до участі у справі Приватного підприємства Оздоровчий центр «Вікторія».
Апелянт вважає, що з наведеної постанови випливає необхідність залучення до участі у справі особи, яка фактично володіє, користується або розпоряджається спірним майном, а тому саме Приватне підприємство Оздоровчий центр «Вікторія» повинно виступати відповідачем у даному спорі.
Однак колегія суддів зазначає, що визначення належного відповідача та вирішення питання процесуального правонаступництва є різними процесуальними категоріями, які регулюються різними нормами процесуального закону та мають різні юридичні наслідки.
Навіть якщо виходити з доводів апелянта про те, що Приватне підприємство Оздоровчий центр «Вікторія» є особою, яка фактично використовує спірне майно та здійснює діяльність на відповідній земельній ділянці, такі обставини самі по собі не свідчать про перехід до цієї юридичної особи прав та обов`язків відповідача у спірних матеріальних правовідносинах.
Як уже зазначалося вище, матеріали справи не містять доказів переходу права власності на спірний об`єкт нерухомого майна до Приватного підприємства Оздоровчий центр «Вікторія», а договір безоплатного тимчасового користування нерухомим майном від 01.12.2021 підтверджує лише надання зазначеному підприємству права користування відповідним майном.
При цьому право власності на спірний об`єкт нерухомості залишається зареєстрованим за Фізичною особою-підприємцем Кузьміновим Володимиром Олександровичем, а однією з позовних вимог у даній справі є саме скасування державної реєстрації права приватної власності останнього на відповідну автостоянку.
За таких обставин навіть у разі існування спору щодо належного відповідача у частині вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою наведене жодним чином не свідчить про припинення участі ОСОБА_1 у спірних матеріальних правовідносинах або про перехід до Приватного підприємства Оздоровчий центр «Вікторія» комплексу його прав та обов`язків як власника спірного майна.
Колегія суддів також враховує, що предметом апеляційного перегляду є не питання правильності визначення позивачем кола відповідачів у справі та не питання обґрунтованості позовних вимог по суті спору, а виключно законність ухвали про відмову у заміні сторони її правонаступником.
Відтак наведені апелянтом посилання на постанову Великої Палати Верховного Суду від 17.12.2025 у справі № 908/2388/21 не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відсутності передбачених статтею 52 Господарського процесуального кодексу України підстав для процесуального правонаступництва у даній справі та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Колегія суддів також перевірила доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції порядку постановлення та оформлення оскаржуваної ухвали.
Так, апелянт зазначає, що 15.05.2026 клопотання про залучення до участі у справі правонаступника відповідача було розглянуто судом у протокольній формі, після чого 18.05.2026 ним подано клопотання про видачу відповідної ухвали та відкладення розгляду справи з метою реалізації права на її апеляційне оскарження. За твердженням скаржника, зазначене клопотання судом не було розглянуто, а повний текст ухвали виготовлено лише 29.05.2026 та надіслано представнику відповідача після ухвалення рішення у справі по суті спору.
Крім того, апелянт вказує, що у повному тексті ухвали суд першої інстанції навів додаткові мотиви відмови у задоволенні заяви про правонаступництво, які, на думку скаржника, не були оголошені під час судового засідання 15.05.2026.
Надаючи оцінку зазначеним доводам, колегія суддів виходить із того, що відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення є порушення норм процесуального права лише у випадку, якщо таке порушення призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Саме по собі посилання учасника справи на процесуальні недоліки під час оформлення судового акта не може бути достатньою підставою для його скасування без встановлення того, яким чином такі обставини вплинули на правильність висновків суду та призвели до порушення процесуальних прав відповідної особи.
Із матеріалів справи вбачається, що ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2026 про відмову у заміні сторони її правонаступником була виготовлена у повному обсязі та вручена відповідачу, після чого останній реалізував право на її окреме апеляційне оскарження.
Фактично доводи апеляційної скарги щодо неможливості реалізації права на апеляційне оскарження спростовуються самим фактом відкриття апеляційного провадження у даній справі та розгляду поданої апеляційної скарги по суті.
Колегія суддів також враховує, що апеляційна скарга прийнята до розгляду, строк на апеляційне оскарження судом апеляційної інстанції визнано дотриманим, а всі доводи скаржника щодо незаконності оскаржуваної ухвали перевіряються судом апеляційної інстанції у повному обсязі.
Таким чином, апелянт не був позбавлений можливості реалізувати процесуальні права, передбачені Господарським процесуальним кодексом України, зокрема право на апеляційне оскарження судового акта.
Щодо тверджень скаржника про наведення судом першої інстанції додаткових мотивів у повному тексті ухвали колегія суддів зазначає таке.
Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що місцевий господарський суд навів комплексне правове обґрунтування відмови у задоволенні заяви про процесуальне правонаступництво, яке складається з декількох взаємопов`язаних мотивів.
При цьому навіть у випадку незгоди апелянта з окремими мотивами судового акта визначальним для апеляційного перегляду є перевірка правильності кінцевого висновку суду щодо наявності або відсутності передбачених законом підстав для процесуального правонаступництва.
Як встановлено колегією суддів під час апеляційного перегляду, незалежно від наведених місцевим господарським судом додаткових міркувань, матеріали справи не містять доказів переходу до Приватного підприємства Оздоровчий центр «Вікторія» спірних матеріальних прав та обов`язків відповідача, що саме по собі виключає можливість застосування статті 52 Господарського процесуального кодексу України.
Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо процесуальних порушень під час постановлення та оформлення ухвали не спростовують правильності висновків суду першої інстанції по суті вирішеного процесуального питання та не свідчать про наявність передбачених законом підстав для скасування оскаржуваної ухвали.
З урахуванням наведеного колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини, які мають значення для вирішення питання про заміну сторони її правонаступником, надав належну правову оцінку наявним у справі доказам та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених статтею 52 Господарського процесуального кодексу України підстав для процесуального правонаступництва.
Доводи апеляційної скарги про те, що Приватне підприємство Оздоровчий центр «Вікторія» є фактичним користувачем та розпорядником спірного майна, не спростовують встановленої судом обставини щодо відсутності переходу до нього права власності на спірний об`єкт нерухомого майна та відповідних матеріальних прав і обов`язків відповідача у спірних правовідносинах.
Також не заслуговують на увагу посилання апелянта на правові висновки Великої Палати Верховного Суду щодо визначення належного відповідача у спорах про знесення самочинного будівництва, оскільки предметом розгляду у даному апеляційному провадженні є питання наявності чи відсутності підстав для процесуального правонаступництва, а не правильність визначення позивачем кола відповідачів у справі.
Колегія суддів відхиляє й доводи скаржника щодо порушення судом першої інстанції порядку постановлення та оформлення оскаржуваної ухвали, оскільки такі доводи не свідчать про неправильне вирішення судом питання щодо заявленого клопотання та не спростовують висновків суду про відсутність підстав для застосування статті 52 Господарського процесуального кодексу України.
Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильності висновків Господарського суду Дніпропетровської області, зводяться переважно до власного тлумачення скаржником норм процесуального права та незгоди з наданою судом першої інстанції правовою оцінкою встановлених обставин справи.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для задоволення заяви Фізичної особи-підприємця Кузьмінова Володимира Олександровича про залучення до участі у справі правонаступника відповідача – Приватного підприємства Оздоровчий центр «Вікторія».

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі «Руїс Торіха проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до принципу належного здійснення правосуддя судові рішення повинні достатньою мірою містити мотиви, на яких вони ґрунтуються. Водночас пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не може тлумачитися як такий, що вимагає від судів детальної відповіді на кожен аргумент сторін.
Аналогічна правова позиція викладена Європейським судом з прав людини у справі «Проніна проти України», в якій зазначено, що межі обов`язку суду щодо обґрунтування рішення можуть бути різними залежно від характеру рішення та повинні оцінюватися у світлі обставин кожної конкретної справи.
Крім того, у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що хоча суди зобов`язані належним чином зазначати підстави, на яких ґрунтуються їх рішення, це не означає необхідності надання детальної відповіді на кожен довід, наведений учасниками справи.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі статтею 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами апеляційного перегляду колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Кузьмінова Володимира Олександровича не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи та не спростовують правильності висновків Господарського суду Дніпропетровської області, викладених в ухвалі від 15.05.2026 у справі № 904/7515/25.
Матеріалами справи не підтверджується наявність передбачених статтею 52 Господарського процесуального кодексу України підстав для процесуального правонаступництва, а тому місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Кузьмінова Володимира Олександровича про залучення до участі у справі правонаступника відповідача.
За таких обставин апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Кузьмінова Володимира Олександровича задоволенню не підлягає, а ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2026 у справі № 904/7515/25 підлягає залишенню без змін.

Судові витрати.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а судовий збір, пов`язаний з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покладається на особу, апеляційну скаргу якої залишено без задоволення.
Оскільки за результатами апеляційного перегляду колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Кузьмінова Володимира Олександровича та залишення без змін ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2026 у справі №904/7515/25, судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Керуючись статтями 48, 52, 73, 74, 76– 79, 86, 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281– 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Кузьмінова Володимира Олександровича на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2026 у справі № 904/7515/25 залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2026 у справі № 904/7515/25 про відмову у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Кузьмінова Володимира Олександровича про залучення до участі у справі правонаступника відповідача – Приватного підприємства Оздоровчий центр «Вікторія» залишити без змін.
Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку у строки, передбачені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена та підписана 24.06.2026

Головуючий суддя Л.В. Андрейчук

Суддя А.М. Висоцький

Суддя Г.В. Левшина