ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року
м. Київ
справа № 990SCGC/32/25
провадження № 11-275сап25
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді Погрібного С. О.,
судді-доповідача Губської О. А.,
суддів Банаська О. О., Білоконь О. В., Булейко О. Л., Воробйової І. А., Ємця А. А., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кривенди О. В., Мартинюк Н. М., Пількова К. М., Стрелець Т. Г., Ступак О. В., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю.,
за участю:
секретаря судового засідання Лупінос Я. В.,
представника заявника - Кулика О. І.,
представника Вищої ради правосуддя - Белінської О. В.,
розглянула у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кулик Олег Ігорович, на рішення Вищої ради правосуддя від 3 червня 2025 року № 1192/0/15-25, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Другої Дисциплінарної палати від 2 квітня 2025 року № 694/2дп/15-25 про притягнення до дисциплінарної відповідальності,
УСТАНОВИЛА:
Вступ
1. Основним питанням, на яке мала надати відповідь Велика Палата Верховного Суду у цій справі, є те, чи допускається використання інформації, зазначеної в протоколах негласних слідчих (розшукових) дій (далі - НСРД), у дисциплінарному провадженні стосовно судді.
2. Велика Палата Верховного Суду свідома, що забезпечення незалежності судової влади є фундаментальною умовою існування правової держави. Її незалежність є передумовою для забезпечення прав і свобод особи. Залежний та керований не правом суд не має права на існування, оскільки це не відповідатиме засадам правовладдя (верховенства права).
3. У цьому контексті потрібно наголосити на тому, що Вища рада правосуддя 
(далі - ВРП, Рада) є спеціальним органом саме в системі інституцій судової влади, покликана передовсім гарантувати і забезпечити незалежність суду як такого.
4. З огляду на наведене усунення судді з посади має відбуватися на підставі доказів, які беззастережно доводять те, що така особа надалі не може користуватися довірою суспільства і держави через свою небездоганну поведінку або непрофесіоналізм, аби здійснювати справедливе правосуддя від імені Української держави та Українського народу. 
5. Такими доказами, на переконання Великої Палати Верховного Суду, може бути інформація, зазначена в протоколах НСРД, після самостійної та незалежної правової оцінки, здійсненої ВРП під час дослідження поведінки судді, якого звинувачено у порушенні правил і вимог, що висуваються до такого роду діяльності.
6. Велика Палата Верховного Суду переконана, що, за загальним правилом, у разі вчинення суддею кримінального правопорушення повноваження судді мають припинятися у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком.
7. Втім, Велика Палата Верховного Суду, усвідомлюючи свою відповідальність перед українськими суспільством та державою, оцінюючи ті виклики, які стоять перед ними на нинішньому етапі розвитку, повинна погодитися з тим, що ВРП, у разі встановлення на підставі самостійно оцінених доказів очевидних [чітких і переконливих] ознак вчинення такого правопорушення, що є несумісним із перебуванням на посаді судді, а також у разі встановлення того, що стосовно судді не вчинено свавілля, що він не є об`єктом політичного або іншого переслідування, що його право на захист беззастережно дотримано, - має право на власну правову оцінку такої небездоганної поведінки судді з метою усунення його від посади за вчинення істотного дисциплінарного проступку.
8. Водночас усі розумно викладені сумніви повинні бути витлумачені на користь судді. Незалежність судової влади має бути гарантована.
9. В іншому випадку - ВРП має зупинити дисциплінарне провадження стосовно судді до завершення кримінального провадження, розпочатого щодо нього або відмовити загалом у притягненні його до дисциплінарної відповідальності.
10. У цьому провадженні згадані вимоги до притягнення судді до дисциплінарної відповідальності дотримані з огляду на міркування, що наведені далі у цьому рішенні.
І. ФАБУЛА СПРАВИ
Стислий виклад позиції скаржника
11. Заявник ОСОБА_1 25 червня 2025 року звернувся до Великої Палати Верховного Суду зі скаргою на рішення ВРП від 03 червня 2025 року № 1192/0/15-25 «Про залишення без змін рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 02 квітня 2025 року № 694/2дп/15-25 про притягнення судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» (далі - оскаржуване рішення) з підстав, визначених пунктом 4 частини першої статті 52 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII). 
12. На обґрунтування наведених у скарзі вимог представник скаржника зазначає, що немає підстав для притягнення його, ОСОБА_1 , до дисциплінарної відповідальностіу зв`язку з відсутністю в його діях складу дисциплінарного проступку, та наполягає, що наявні в матеріалах кримінального провадження № 52023000000000312 докази, які оцінювалися під час дисциплінарного провадження, не підтверджують факту будь-якого позапроцесуального контакту судді ОСОБА_1 щодо обговорення справ, котрі перебували у його провадженні, із учасниками або третіми особами.
13. Стосовно відеозаписів, які досліджувала ВРП, доводить, що лише після завершення за цими об`єктами комплексної відеоскопічної, відеотехнічної, фоноскопічної та фонотехнічної експертизи можна буде стверджувати, що на цих записах присутній саме суддя ОСОБА_1
14. Щодо зафіксованих протоколом проведення НСРД (зняття інформації з електронних інформаційних систем) фраз, які трактувала Друга Дисциплінарна палата ВРП, наполягає, що стенограмою до цього протоколу зафіксовано нечіткі та беззмістовні розмови між підозрюваними, які можна тлумачити неоднозначно. Водночас у досудовому розслідуванні не проведена ініційована стороною захисту перед обвинуваченням семантико-текстуальна експертиза у кримінальному провадженні, які призначають з метою встановлення смислового змісту, підтексту, конотацій і прагматичної спрямованості мовного повідомлення (тексту).
15. Притягнення до дисциплінарної відповідальності особи не може передувати доведеності її винуватості вироком суду, який набрав законної сили, або іншим остаточним рішенням суду, яке ґрунтується на досліджених в належному процесуальному порядку доказах. ОСОБА_1 не визнає себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, у вчиненні якого він звинувачений, і має намір доводити свою невинуватість у суді. Водночас саме собою кримінальне провадження не може бути підставою для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
16. Заявник вважає, що дисциплінарна справа підлягає закриттю, оскільки факти повідомлення про підозру в кримінальному провадженні чи вручення обвинувального акта самі собою не утворюють складу дисциплінарного проступку, а матеріали кримінального провадження не містять відомостей щодо інших обставин, які є підставою для притягнення його, судді ОСОБА_1, до дисциплінарної відповідальності.
17. З метою обґрунтування доводів щодо неодмінності розмежування дисциплінарного та кримінального проваджень із покликанням на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17(П/9901/87/18), від 22 січня 2019 року у справі № 800/454/17(П/9901/141/18), від 29 січня 2019 року у справі № 9901/728/18 та від 03 червня 2021 року у справі № 11-396сап20, заявник зазначає, що відкриття кримінального провадження проти судді не є підставою для автоматичного притягнення його до дисциплінарної відповідальності, адже підстави дисциплінарного відповідальності повинні базуватися на чітко встановлених фактах, а не на ймовірних висновках слідства. Статус особи у кримінальному провадженні не є визначальним для дисциплінарного провадження та встановлення в діях судді ознак дисциплінарного проступку. В дисциплінарному провадженні діє принцип автономності, відповідно до якого його розглядають незалежно від розгляду кримінального провадження. Особливий порядок притягнення суддів до кримінальної відповідальності, визначений статтею 480 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), є гарантією їхньої незалежності. Це стосується і дисциплінарного провадження. 
18. Наполягає, що дисциплінарний орган не здійснює оцінку доказів на предмет їхньої належності та допустимості за кримінально-процесуальним законом. Завданням дисциплінарного органу є лише правова оцінка поведінки судді на предмет наявності ознак дисциплінарного проступку. Наголошує, що застосування до судді дисциплінарного стягнення на підставі лише відкритого кримінального провадження без ухвалення вироку, що набрав законної сили, є грубим порушенням визначеного Конституцією України принципу презумпції невинуватості, що може зашкодити репутації судової влади загалом та підірвати довіру суспільства до суддівського корпусу.
19. У цьому випадку тотожні фактичні обставини водночас є предметом розгляду двома органами (ВРП та органу досудового розслідування чи суду), уповноваженими ухвалювати рішення різного юрисдикційного характеру. У зазначеному контексті стверджує про наявність вагомих підстав уважати, що серед матеріалів досудового розслідування кримінального провадження № 52023000000000312 від 13 липня 2023 року, копії з якого додано до матеріалів дисциплінарної справи, низка доказів штучно створені (сфальсифіковані) співробітниками правоохоронних органів, дії яких розслідуються в кримінальному провадженні № 42024040000000230 за частиною першою статті 365 Кримінального кодексу України (далі - КК України).
20. Також щодо неможливості покладення в основу дисциплінарного провадження доказів, отриманих у кримінальному проваджені, зазначає, що Конституція України (стаття 31) установлює єдину легітимну мету втручання в таємницю спілкування - запобігти злочинові чи з`ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо. До того ж КПК України (частина третя статті 254, частини перша та друга статті 255, частина перша статті 256) дозволено використовувати результати НСРД в інших цілях (не пов`язаних з кримінальним провадженням), але тільки в іншому кримінальному провадженні й тільки на підставі ухвали слідчого судді. З огляду на зазначене протокол про результати проведення НСРД у виді аудіо-, відеоконтролю особи, визначеної статтею 260 КПК України, не може бути використаний у дисциплінарному провадженні. Оскільки винуватість ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена, то це унеможливлює настання події, яка супроводжується дисциплінарною відповідальністю.
21. Законом, який визначає порядок отримання показань під час досудового слідства та порядок їх фіксації у протоколі допиту, є КПК України, згідно із частиною першою статті 23, частиною четвертою статті 95 якого протоколи допиту, отримані на стадії досудового розслідування, можуть бути визначені як докази лише в разі їх відображення під час розгляду кримінального провадження в суді. Отже, до ухвалення судом рішення в кримінальному провадженні протоколи допиту, отримані на стадії досудового розслідування, не можуть вважатися належними доказами в дисциплінарній справі.
22. Заявник наполягає на упередженості члена Другої Дисциплінарної палати ВРП ОСОБА_2, що безпосередньо вплинуло на розгляд цього дисциплінарного провадження та становить істотне порушення процесу. Із відкритих джерел та особистих сторінок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (скаржниці в дисциплінарному провадженні) у мережі «Фейсбук» ОСОБА_1 дізнався, що ОСОБА_2 до призначення на посаду члена ВРП був членом правління Громадської організації «Фундація DEJURE», в якій досі працює скаржниця ОСОБА_3 . Зауважує, що ОСОБА_2 в іншому дисциплінарному провадженні за скаргою ОСОБА_3 подав заяву про самовідвід, умотивовану тим, що він знайомий з ОСОБА_3 , їхні стосунки не мають характеру особистих, але вони досі спілкуються на професійні теми. Із цих же підстав ОСОБА_2 неодноразово заявляли відвід учасники дисциплінарних проваджень, а голоси членів Другої Дисциплінарної палати ВРП під час ухвалення рішень за цими заявами про відвід ОСОБА_2 кожного разу розділялися порівну. Тож у значної кількості різних не пов`язаних між собою учасників дисциплінарних проваджень та половини складу членів ВРП, як і у ОСОБА_1 , виникли сумніви в неупередженості ОСОБА_2 , який повинен виконувати функції суб`єкта владних повноважень під час розгляду скарги працівника Громадської організації «Фундація DEJURE», до створення та діяльності якої він долучився особисто.
23. У цьому дисциплінарному провадженні  ОСОБА_2 виявив особисту упередженість, оскільки 20 жовтня 2024 року склав висновок із пропозицією відкрити дисциплінарну справу та виніс це питання на розгляд Другої Дисциплінарної палати ВРП 30 жовтня 2024 року, не дочекавшись закінчення встановлених ВРП строків для надання суддею ОСОБА_1 пояснень та доказів і до реалізації його права на подачу заяви про відвід члену ВРП, який здійснював попередню перевірку дисциплінарної скарги.
Стислий виклад заперечень ВРП
24. У відзиві на скаргу, який надійшов до Великої Палати Верховного Суду 31 липня 2025 року, ВРП просить залишити скаргу без задоволення, оскаржуване рішення - без змін з наведенням таких аргументів.
25. Під час ухвалення оскаржуваного рішення Рада діяла в межах її повноважень, вчинила всі дії задля об`єктивного встановлення всіх обставин справи та не порушила норми Закону № 1798-VIII, а тому немає підстав для задоволення скарги судді ОСОБА_1 .
26. Встановлені під час розгляду дисциплінарної справи обставини підтверджують наявність у діях судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 під час розгляду справ № 173/1465/23 та № 173/412/24 складу дисциплінарного проступку, визначеного пунктом 3 частини першої статті 106 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), як-от допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, та є підставою для дисциплінарної відповідальності судді.
27. На противагу викладеним у скарзі доводам щодо розмежування дисциплінарного та кримінального проваджень зазначає, що кримінальна та дисциплінарна відповідальність є відокремленими правовими інститутами з різними підставами, порядком застосування, колом суб`єктів, характером стягнень, а тому притягнення до дисциплінарної відповідальності судді ОСОБА_1 та одночасне здійснення кримінального провадження стосовно нього не суперечать принципам справедливості та пропорційності, а отже, не є подвійним притягненням до відповідальності за одне й те саме порушення. ВРП, як і її дисциплінарні органи, не досліджує питання вини судді ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки перебіг кримінального провадження не має значення для розгляду питання про дисциплінарну відповідальність судді, крім випадків, визначених Законом № 1402-VIII. Питання про вину особи у вчиненні злочину (кримінального правопорушення), безумовно, може вирішити лише суд. Водночас виняткові повноваження визначати, чи є у діях судді склад дисциплінарного проступку, законодавець надав дисциплінарному органу (Дисциплінарним палатам ВРП). Встановлені під час дисциплінарного провадження факти та обставини мають значення тільки для ухвалення рішень дисциплінарним органом у межах його компетенції та не підтверджують доведеність вини особи у вчиненні кримінального правопорушення.
28. Реагуючи на доводи скаржника про неможливість покладення в основу дисциплінарного провадження доказів, отриманих в кримінальному провадженні, зазначає, що дисциплінарний орган не оцінює докази щодо їх належності та допустимості в контексті кримінально-процесуального закону, а лише надає правову оцінку обставинам наявності у поведінці судді ознак дисциплінарного проступку, який відповідно до частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII може бути підставою для дисциплінарної відповідальності судді. В межах дисциплінарного провадження обставини допущення суддею дисциплінарного проступку можуть досліджуватися та встановлюватися дисциплінарним органом на підставі матеріалів кримінального провадження, зокрема й протоколів НСРД.
29. Щодо викладених у скарзі тверджень про упередженість члена Другої Дисциплінарної палати ВРП ОСОБА_2 зазначає, що факт особистої заінтересованості в результаті справи повинен ґрунтуватися на доказах. Ця підстава застосовується лише у разі доведення, що член Ради прямо чи опосередковано заінтересований у результаті розгляду справи. Для встановлення упередженості потрібні докази, які б підтверджували наявність заінтересованості у результатах розгляду справи. В цьому контексті Друга Дисциплінарна палата ВРП, а згодом і сама Рада, розглянувши в межах повноважень заяви судді ОСОБА_1 та його представників про відвід члена Другої Дисциплінарної палати ВРП ОСОБА_2, відмовили у задоволенні цих заяв, оскільки не встановили підстав для відводу члена Другої Дисциплінарної палати ВРП ОСОБА_2 від розгляду дисциплінарної справи.
Відомості про рух справи у суді
30. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 10 липня 2025 року відкрила провадження за скаргою  ОСОБА_1 , а ухвалою від 08 жовтня 2025 року призначила справу до розгляду в порядку письмового провадження.
31. Ухвалою від 15 січня 2026 року Велика Палата Верховного Суду призначила справу № 990SCGC/32/25 до розгляду в судовому засіданні на 29 січня 2026 року о 15 годині 30 хвилин та задовольнила клопотання ВРП про здійснення трансляції перебігу судових засідань у справі в мережі «Інтернет».
Обставини справи, встановлені судом
32. Указом від 18 квітня 1997 року № 342/97 Президент України призначив ОСОБА_1 на посаду судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області строком на п`ять років, Постановою Верховної Ради України від 7 лютого 2002 року № 3060-ІІI він був обраний на посаду судді цього суду безстроково.
33. До ВРП 16 жовтня 2024 року,за вхідним номером Б-4321/9/7-24, надійшла дисциплінарна скарга ОСОБА_3 стосовно дій судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 під час здійснення правосуддя у справах № 173/1465/23 та № 173/412/24.
Стислий зміст дисциплінарної скарги
34. У скарзі заявниця зазначила, що з рішення ВРП від 03 червня 2024 року 
№ 1680/0/15-24 про часткове задоволення клопотання заступника Генерального прокурора - керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (далі - САП) Клименка О. В. про тимчасове відсторонення судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 від здійснення правосуддя у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності (ІНФОРМАЦІЯ_1) вона дізналася про обставини кримінального провадження від 03 липня 2023 року стосовно судді ОСОБА_1 .
35. Авторка скарги зазначила, що Національне антикорупційне бюро України (далі - НАБУ) підозрює суддю ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, визначеного частиною третьою статті 368 КК України, а саме: одержання службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди для себе та для третьої особи за вчинення такою службовою особою в інтересах особи, яка надає неправомірну вигоду, та в інтересах третьої особи дій з використанням наданої їй влади.
36.  ОСОБА_3 зауважила, що згідно зі встановленою правоохоронними органами інформацією суддя ОСОБА_1 узгодив із ОСОБА_4 розмір неправомірної вигоди в сумі 2 500 дол. США за зняття арешту з майна. Сам, нібито, був ініціатором надання такої неправомірної вигоди, а також отримав кошти від ОСОБА_4 і консультував його щодо правильного оформлення клопотання про зняття арешту з майна, тобто здійснював позапроцесуальне спілкування.
37. Заявниця переконана, що такі дії судді порушують етичні стандарти поведінки судді, а також через їх суспільну небезпеку визначені законодавцем як злочинні. Обставини, викладені в дисциплінарній скарзі, становлять суспільний інтерес, про них неодноразово повідомляли медіа.
Відомості про рух дисциплінарної скарги
38. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справи між членами ВРП від 16 жовтня 2024 року дисциплінарну скаргу ОСОБА_3 передано для проведення попередньої перевірки члену Другої Дисциплінарної палати ВРП ОСОБА_2 .
39. Ухвалою від 30 жовтня 2024 року № 3172/2дп/15-24 Друга Дисциплінарна палата ВРП відкрила дисциплінарну справу стосовно судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 за наявними в діях судді ознаками дисциплінарного проступку, визначеного пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII (допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, прояв неповаги до інших суддів, адвокатів, експертів, свідків чи інших учасників судового процесу).
40. Дисциплінарну справу стосовно судді ОСОБА_1 . Друга Дисциплінарна палата ВРП розглядала 20 листопада, 4, 18 грудня 2024 року, 15, 29 січня, 19 лютого, 12 березня 2025 року.
41. Так, в засіданні 20 листопада 2024 року Друга Дисциплінарна палата ВРП розглянула клопотання судді ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи у зв`язку з його перебуванням на стаціонарному лікуванні, а також заяву судді про відвід її члена ОСОБА_2 від участі в розгляді цієї дисциплінарної справи, за результатом чого відмовила в задоволенні відводу, а клопотання про відкладення розгляду справи задовольнила.
42. У засіданні 04 грудня 2024 року Друга Дисциплінарна палата ВРП розглянула клопотання представника судді ОСОБА_1 - адвоката Черкашина І. В. про відвід її члена ОСОБА_2 від участі в розгляді дисциплінарної справи та про здійснення розгляду дисциплінарної справи в закритому засіданні, за результатом чого відмовила в задоволенні цих клопотань. Також у цьому засіданні Друга Дисциплінарної палата ВРП розглянула пропозицію її члена ОСОБА_5 про зупинення розгляду дисциплінарної справи до моменту надходження обвинувального акта та доказів від органів досудового розслідування, за результатом чого відхилила таку пропозицію. Надалі член Другої Дисциплінарної палати ВРП ОСОБА_2 запропонував ухвалити рішення про притягнення судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосувати до нього дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади. За цю пропозицію голоси членів Другої Дисциплінарної палати ВРП розділилися порівну, у зв`язку із чим розгляд дисциплінарної справи було відкладено.
43. У засіданні 18 грудня 2024 року Друга Дисциплінарна палата ВРП задовольнила клопотання представників судді ОСОБА_1 - адвокатів Черкашина І. В. та Горбатенка Я. О. про відкладення розгляду дисциплінарної справи для надання можливості ознайомитися із додатковими матеріалами справи.
44. У засіданні 15 січня 2025 року Друга Дисциплінарна палата ВРП відмовила у задоволенні клопотань представника судді ОСОБА_1 - адвоката Черкашина І. В. про відвід її членів ОСОБА_2 та ОСОБА_6 від участі в розгляді дисциплінарної справи. В цьому засіданні Друга Дисциплінарна палата ВРП розглянула пропозиції її членів ОСОБА_5 - про зупинення розгляду дисциплінарної справи до набрання законної сили вироком суду у кримінальному провадженні та ОСОБА_2 - про притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення судді з посади, однак голоси її членів за ці пропозиції розділилися порівну, а отже, розгляд дисциплінарної справи було відкладено.
45. У засіданні Другої Дисциплінарної палати від 29 січня 2025 року представник судді ОСОБА_1 - адвокат Черкашин І. В. заявив клопотання про відвід доповідачу - члену Другої Дисциплінарної палати ВРП Маселку Р. А. Рішення щодо цього клопотання Друга Дисциплінарна палата ВРП не прийняла, оскільки під час голосування голоси її членів розділилися порівну, а тому вирішила передати цю заяву про відвід на розгляд ВРП.
46. ВРП ухвалою від 06 лютого 2025 року № 196/0/15-25 відмовила у задоволенні зазначеної заяви та доповнення до неї.
47. У засіданні Другої Дисциплінарної палати ВРП від 19 лютого 2025 року представник судді ОСОБА_1 - адвокат Черкашин І. В. надав додаткові пояснення та запропонував закрити дисциплінарне провадження стосовно судді ОСОБА_1 з огляду на те, що строк розгляду дисциплінарної справи закінчився ще 29 січня 2025 року. Також у цьому засіданні член Другої Дисциплінарної палати ВРП ОСОБА_2 запропонував притягнути суддю ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосувати до нього дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади. Оскільки члени Другої Дисциплінарної палати ВРП не підтримали зазначену пропозицію (голоси розділилися порівну), розгляд дисциплінарної справи було відкладено.
48. Друга Дисциплінарна палата ВРП 12 березня 2025 року оголосила перерву в засіданні, оскільки сторона захисту заявила клопотання про витребування та долучення до матеріалів дисциплінарної справи копії висновку експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру (далі - ДНДЕКЦ МВС України) від 20 січня 2025 року № ВС-19/70494-В3, якого не було в матеріалах дисциплінарного провадження.
Зміст рішення Дисциплінарної палати ВРП
49. Рішенням від 02 квітня 2025 року № 694/2дп/15-25 Друга Дисциплінарна палата ВРП притягнула суддю Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосувала до нього дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади.
50. Відповідно до цього рішення Друга Дисциплінарна палата ВРП за результатом розгляду дисциплінарної справи дійшла висновку про наявність в діях судді ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку, визначеного пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, що знайшло прояв у тому, що суддя своїми діями допустив поведінку, яка порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, та є підставою для дисциплінарної відповідальності судді.
51. За встановлених під час розгляду дисциплінарної справи обставин Друга Дисциплінарна палата ВРП зробила висновок, що у діях судді ОСОБА_1 є склад істотного дисциплінарного проступку.
52. Під час вирішення питання про притягнення або відмову у притягненні судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності Друга Дисциплінарна палата ВРП урахувала пояснення та додаткові пояснення судді ОСОБА_1 , надані під час попередньої перевірки дисциплінарної скарги та підготовки справи до розгляду, а також пояснення його представників, надані у засіданні Другої Дисциплінарної палати ВРП 12 березня 2025 року.
53. Так, суддя ОСОБА_1 наголошував, що дисциплінарний проступок та кримінальне правопорушення не є тотожними поняттями і дисциплінарне провадження не може підміняти кримінальне. У цьому контексті відкрите стосовно нього дисциплінарне провадження базується на матеріалах кримінального провадження № 520023000000000312, у якому: досудове розслідування не закінчено та не ухвалено остаточне процесуальне рішення; триває експертне дослідження низки важливих доказів, зокрема аудіо-, відеозаписів, одержаних за результатами проведення НСРД, з метою ідентифікації осіб, розмови яких зафіксовані цими записами; є вагомі підстави вважати, що низку доказів сторони обвинувачення штучно створили (сфальсифікували) працівники правоохоронних органів, дії яких розслідуються в кримінальному провадженні № 42024040000000230 за частиною першою статті 365 КК України.
54. На підставі наведеного суддя ОСОБА_1 переконував, що дисциплінарна справа стосовно нього підлягає закриттю, оскільки факт повідомлення йому про підозру у кримінальному провадженні сам собою не створює складу дисциплінарного проступку, а матеріали кримінального провадження № 520023000000000312, на його переконання, не містять відомостей щодо інших обставин, які є підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.
55. До того ж суддя ОСОБА_1 наполягав, що заявниця у дисциплінарній скарзі посилається винятково на факт повідомлення йому підозри у вчиненні кримінального правопорушення та ухвалення слідчим суддею і ВРП рішень про застосування заходів забезпечення у кримінальному провадженні № 520023000000000312, у матеріалах якого однак немає доказів на підтвердження факту будь-якого його позапроцесуального контакту з учасниками або третіми особами щодо обговорення справ, які перебували в його провадженні. У зазначеному кримінальному провадженні на підставі постанови детектива НАБУ призначено судову експертизу відео- та звукозапису з метою ідентифікації осіб, розмови яких задокументовано під час проведення НСРД, і немає відомостей про завершення цього експертного дослідження.
56. Представники судді ОСОБА_1 - адвокати Горбатенко Я. О. і Черкашин І. В. також наполягали на тому, що отримані в результаті проведення НСРД записи розмов можуть мати ознаки монтажу, а також на тому, що суддя ОСОБА_1 взагалі не спілкувався з учасниками кримінального провадження. Адвокат Горбатенко Я. О. стверджував, що матеріали НСРД не фіксують дій або спілкування судді  ОСОБА_1 , згідно з якими він погоджувався на пропозицію, вимагав неправомірну вигоду чи взагалі обговорював факт отримання неправомірної вигоди. Зафіксовано лише спілкування  ОСОБА_4 щодо цього. Питання, чи був обізнаний про таке спілкування суддя ОСОБА_1 , встановлюватиме Вищий антикорупційний суд (далі - ВАКС) під час судового розгляду зазначеного кримінального провадження. На підставі наведеного наполягав, що у випадку, якщо Друга Дисциплінарна палата ВРП ухвалить рішення про притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, надавши оцінку доказам у кримінальному провадженні, вказавши, що ознаки позапроцесуального спілкування, задокументовані в матеріалах НСРД, безпосередньо стосуються факту одержання неправомірної вигоди, то це вплине на судове рішення у кримінальному провадженні.
57. Рішення Другої Дисциплінарної палати ВРП ґрунтується на таких встановлених обставинах.
58. НАБУ здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 52023000000000312 від 13 липня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, визначеного частиною третьою статті 368 КК України, щодо одержання неправомірної вигоди головою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 за пособництва ОСОБА_4 за ухвалення рішень про скасування арешту на майно у кримінальних провадженнях.
59. 29 квітня 2024 року заступник Генерального прокурора - керівник САП Клименко О. В. склав письмове повідомлення про підозру судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, визначеного частиною третьою статті 368 КК України, яке вручене йому того ж дня.
60. На підставі аналізу змісту ухвал Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2023 року у справі № 173/1465/23 та від 06 лютого 2024 року у справі № 173/412/24, а також копій матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 52023000000000312 від 13 липня 2023 року Друга Дисциплінарна палата ВРП встановила, що 23 травня 2023 року на автодорозі Н-08 (Бориспіль - Дніпро - Запоріжжя) між селами Бородаївка та Правобережне Кам`янського району Дніпропетровської області працівники поліції зупинили автомобіль марки «FAW», модель НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який перевозив 15 кубічних метрів колод деревини. Цей автомобільбув у користуванні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а деревина належала фізичній особі - підприємцю ОСОБА_9 .
61. Здійснивши огляд зазначеного автомобіля, працівники поліції вилучили його та деревину, після чого розпочато кримінальне провадження № 12023041430000226 за частиною першою статті 246 КК України (незаконна порубка або незаконне перевезення, зберігання, збут лісу).
62. До Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області 25 травня 2023 року надійшло клопотання слідчого, погоджене із процесуальним керівником, про арешт майна (автомобіля «FAW» та деревини) у кримінальному провадженні № 12023041430000226 від 23 травня 2023 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, визначеного частиною першою статті 246 КК України.
63. Слідчий суддя Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 ухвалою від 29 травня 2023 року у справі № 173/1465/23 (провадження № 1-кс/173/318/2023) задовольнив це клопотання: наклав арешт, заборонив розпоряджатися та користуватися автомобілем «FAW» і деревиною.
64.  ОСОБА_7 та ОСОБА_9 оскаржили це судове рішення до Дніпровського апеляційного суду, який ухвалою від 19 червня 2023 року залишив без задоволення апеляційну скаргу, а рішення слідчого судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 - без змін.
65. За версією слідства, 23 червня 2023 року ОСОБА_4 засобами телефонного зв`язку повідомив ОСОБА_9 , що він знає про накладення арешту на автомобіль «FAW» і деревину, а також що скасувати арешт цього майна можна за умови надання судді ОСОБА_10 неправомірної вигоди.
66. У місті Верхньодніпровську Кам`янського району Дніпропетровської області 02 лютого 2024 року працівники поліції зупинили автомобіль марки «Renault» із причепом. Автомобіль та причіп перебували в користуванні ОСОБА_7 .
67. Здійснивши огляд зазначеного автомобіля, працівники поліції вилучили його разом із причепом, після чого було розпочато кримінальне провадження № 1202404130000068 за частиною першою статті 246 КК України (незаконна порубка або незаконне перевезення, зберігання, збут лісу).
68. До Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області 05 лютого 2024 року надійшло клопотання слідчого, погоджене із процесуальним керівником, у кримінальному провадженні № 1202404130000068 про арешт автомобіля «Renault» та причепа.
69. Слідчий суддя Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 ухвалою від 06 лютого 2024 року у справі № 173/412/24 (провадження № 1-кс/173/105/2024) задовольнив це клопотання слідчого та наклав арешт шляхом заборони розпоряджатися та користуватися автомобілем «Renault» і причепом.
70. За версією слідства, після накладення арешту на автомобіль «Renault» та причіп суддя ОСОБА_1 вступив у змову з ОСОБА_4 щодо одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_9 та ОСОБА_11 за зняття арештів з автомобілів «FAW», «Renault», деревини та причепа.
71. У період з 18 березня до 11 квітня 2024 року ОСОБА_1 узгодив із ОСОБА_4 розмір грошових коштів за зняття арешту з майна в сумі 2 500 дол. США. 11 квітня 2024 року ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_11 , що за його посередництва за надання судді ОСОБА_1 2 500 дол. США той скасує арешт, для цього ОСОБА_11 має приїхати до нього ( ОСОБА_4 ) та передати неправомірну вигоду.
72. Наступного дня, 12 квітня 2024 року, ОСОБА_9 та ОСОБА_11 за попередньою домовленістю приїхали до місця проживання ОСОБА_4 , де ОСОБА_11 передав йому грошові кошти в сумі 2 500 дол. США для подальшого передання частини цих грошових коштів ОСОБА_1 за те, щоб він ухвалив рішення про зняття арешту з автомобілів, причепа та деревини. Також під час цієї зустрічі ОСОБА_11 передав ОСОБА_4 проєкт клопотання про скасування арешту автомобіля «FAW» та деревини.
73. Надалі, 13 квітня 2024 року, суддя ОСОБА_1 приїхав до місця проживання ОСОБА_4 , де у проміжку часу між 17:42 до 18:03 отримав від ОСОБА_4 частину грошових коштів, які той отримав від ОСОБА_11 , ознайомився з наданим йому ОСОБА_4 текстом проєкту клопотання про скасування арешту, дав вказівки щодо коригування тексту клопотання, а також наголосив на обов`язковості подачі цього клопотання наступного дня та прибуття у засідання, відомості про дату та час якого надійдуть у смс-повідомленні.
74.  ОСОБА_4 надіслав ОСОБА_11 фотографії першої та четвертої сторінок проєкту клопотання з рукописними написами фрагментів тексту, які потрібно було виправити, а також повідомив про обов`язкову участь заявника у розгляді клопотання в суді.
75. Суддя ОСОБА_1 23 квітня 2024 року розглянув клопотання про скасування арешту автомобіля «FAW» та деревини (справа № 173/1465/23), а також клопотання про скасування арешту автомобіля «Renault» та причепа (справа № 173/412/24), подані до суду за наслідком домовленості про їх задоволення в разі надання неправомірної вигоди за пособництва ОСОБА_4 , задовольнив ці клопотання та скасував арешт автомобіля «FAW» і деревини, а також автомобіля «Renault» та причепа.
76. Ухвалою слідчого судді ВАКС від 01 травня 2024 року у справі № 991/3712/24, залишеною без змін ухвалою Апеляційної палати ВАКС від 27 травня 2024 року, застосовано до підозрюваного ОСОБА_1 запобіжний захід у виді застави та у зв`язку із цим покладено на нього певні обов`язки.
77. Застосовуючи до підозрюваного запобіжний захід у виді застави, слідчий суддя керувався тим, що наведені у клопотанні обставини в сукупності з доданими матеріалами дають підстави вважати обґрунтованою підозру ОСОБА_1 в інкримінованому кримінальному правопорушенні.
78. Вважав, що її обґрунтованість підтверджена дослідженими в судовому засіданні матеріалами: протоколами допиту свідка ОСОБА_9 від 17 липня, 11 вересня, 05 грудня 2023 року, 26 лютого 2024 року; протоколами допиту свідка ОСОБА_11 від 18 січня, 13 лютого, 15 квітня 2024 року; протоколами про результати проведення НСРД від 27 листопада, 21 грудня 2023 року, 11 січня 2024 року; протоколами проведення НСРД зняття інформації з електронних інформаційних систем від 26 лютого 2024 року, 23 квітня 2024 року; протоколами проведення НСРД аудіо-, відеоконтролю стосовно особи від 26 лютого та 23 квітня 2024 року; протоколом огляду та вручення грошових коштів від 12 квітня 2024 року; протоколом від 12 квітня 2024 року огляду проєкту клопотання про часткове скасування арешту майна; протоколом від 15 квітня 2024 року огляду мобільного телефону ОСОБА_11 ; протоколом обшуку в Верхньодніпровському районному суді Дніпропетровської області від 24 квітня 2024 року; протоколом обшуку від 24 квітня 2024 року в будинку ОСОБА_1 ; протоколом від 24 квітня 2024 року обшуку в будинку ОСОБА_4 ; протоколом від 24 квітня 2024 року обшуку в квартирі ОСОБА_1 , а також іншими матеріалами кримінального провадження в сукупності.
79. Колегія суддів Апеляційної палати ВАКС погодилася з висновком слідчого судді про обґрунтованість підозри ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України.
80. ВРП рішенням від 03 червня 2024 року № 1680/0/15-24 тимчасово, до 29 червня 2024 року, відсторонила суддю Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 від здійснення правосуддя у зв`язку з притягненням його до кримінальної відповідальності, а ухвалою від 25 червня 2024 року № 1941/0/15-24 продовжила строк тимчасового відсторонення від здійснення правосуддя у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності до 25 серпня 2024 року.
81. 28 лютого 2025 року завершено досудове розслідування у кримінальному провадженні № 52023000000000312 від 13 липня 2023 року, стороні захисту надано доступ до матеріалів досудового розслідування в порядку статті 290 КПК України.
82. Вироком від 06 березня 2025 року у справі № 991/1354/25 ВАКС затвердив угоду від 13 лютого 2025 року про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 52025000000000054 від 05 лютого 2025 року зі змінами до неї від 06 березня 2025 року, яку уклали прокурор третього відділу управління процесуального керівництва, підтримання публічного обвинувачення та представництва у суді САП ОСОБА_12 та підозрюваний ОСОБА_4 за участю захисника адвоката Денисенка М. М. і погодив заступник керівника САП А. Синюк.
83. Цим вироком ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину, визначеного частиною п`ятою статті 27, частиною третьою статті 368 КК України, та призначено йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 13 лютого 2025 року покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
84. Відповідно до вироку ОСОБА_4 підтвердив позапроцесуальне спілкування із суддею ОСОБА_1 щодо ухвалення судових рішень за неправомірну вигоду.
85. Під час розгляду дисциплінарної справи Друга Дисциплінарна палата ВРП дослідила та проаналізувала відеозаписи, складені за результатами проведення НСРД протоколи, протокол допиту ОСОБА_13 та інші окремі матеріали кримінального провадження № 52023000000000312 від 13 липня 2023 року.
86. Як зазначила Друга Дисциплінарна палата ВРП, позапроцесуальне спілкування судді ОСОБА_1 з ОСОБА_4 підтверджується, зокрема, відеозаписом їхньої розмови від 14 квітня 2024 року, записаним за результатами проведення НСРД на підставі ухвали слідчого судді ВАКС від 28 березня 
2024 року № 750т. Зміст розмови зафіксовано протоколом проведення НСРД - зняття інформації з електронних інформаційних систем від 23 квітня 
2024 року № 2952т/55/103-2024.
87. Переглянувши цей відеозапис,Друга Дисциплінарна палата ВРП встановила, що суддя ОСОБА_1 спілкувався з ОСОБА_4 , перебуваючи на подвір`ї будинку ОСОБА_4 . З їхньої розмови та відеозапису їхніх дій можна зрозуміти, що мова йшла про скасування арешту. Так, суддя ОСОБА_1 повідомив ОСОБА_4 , що особи, які подали клопотання про скасування арешту, мають обов`язково бути присутніми в суді, про дату, час засідання їм надійде смс-повідомлення, а також зазначив про потребу відкоригувати проєкт клопотання шляхом наведення повної адреси, номера телефону.
88. Як зафіксовано протоколом проведення НСРД - зняття інформації з електронних інформаційних систем від 23 квітня 2024 року № 2952т/55/103-2024, ОСОБА_4 у телефонній розмові одразу переказав ОСОБА_11 усе, що запропонував зробити суддя ОСОБА_1 .
89. Як згадано у рішенні Дисциплінарної палати, те, що на зазначеному відеозаписі є саме суддя ОСОБА_1 , підтвердив його представник під час засідання Другої Дисциплінарної палати ВРП.
90. До того ж згідно із протоколом допиту ОСОБА_13 від 15 квітня 2024 року він передав ОСОБА_4 проєкт клопотання про зняття арешту з автомобіля «FAW», реєстраційний номер НОМЕР_2 , і сказав йому запитати у судді ОСОБА_1, чи потрібно щось змінювати в тексті. Проєкт клопотання був у прозорому файлі.
91. Також ОСОБА_11 зазначив, що приблизно о 18-й годині на його номер телефону  НОМЕР_3 (у месенджері WhatsApp ) зателефонував ОСОБА_4 та повідомив, що суддя ОСОБА_1 висловив низку зауважень стосовно проєкту клопотання, а саме: що потрібно написати повну адресу та номер телефону, на останній сторінці викреслити те, що закреслено, а також що саме дописати. До того ж ОСОБА_4 у месенджері WhatsApp надіслав йому фотографії першої та останньої сторінок клопотання про скасування арешту, на яких було внесено такі зміни: зверху на першій сторінці було дописано «Полний адрес» («Повна адреса») та «НОМЕР_4»; на останній сторінці у фразі «Частково скасувати арешт...» закреслено слово «Частково»; на останній сторінці закреслено слово «у частині заборони права володіння та користування автомобілем»; на останній сторінці дописано фразу «Зобов`язати Верхньодніпровський райн від поліції».
92. Друга Дисциплінарна палата ВРП також зауважила, що фіксацію зображення судді ОСОБА_1 і ОСОБА_4 та їхніх висловлювань на цьому відеозаписі, а також телефонне повідомлення, яке ОСОБА_4 надіслав ОСОБА_11 , підтверджують висновки експертиз, проведених у кримінальному провадженні № 52023000000000312 та наданих на запит доповідача - члена Другої Дисциплінарної палати ВРП ОСОБА_2
93. Так, згідно з копією висновку експерта ДНДЕКЦ МВС України від 09 вересня 2024 року № СЕ-19-24/45855-ВЗ у розмовах на фонограмах файлів з назвами: «04.04.2024 18;28.ogg», «15.04.2024 14.8.ogg», «17.04.2024.ogg», «18.04.2024-2.ogg», «18.04.2024.ogg», а також у розмовах на відеофонограмах файлів з назвами: «14.04.2024(2).mp4», «14.04.2024.mp4», що містяться на карті пам`яті «micro SD Kingston 16 GB», інв. № 677т/2024 від 30 березня 2024 року, брав участь ОСОБА_4 .
94. Слова та фрази, які промовив ОСОБА_4 у розмові на фонограмі файлу з назвою «04.04.2024 18;28.ogg», що міститься на карті пам`яті «micro SD Kingston 16 GB», інв. № 677т/2024 від 30 березня 2024 , загалом відповідають реплікам, позначеним індексом «Б» в тексті протоколу проведення НСРД - зняття інформації з електронних інформаційних систем від 23 квітня 2024 року № 2952т/55/103-2024 в цій розмові.
95. Слова та фрази, які промовляв ОСОБА_4 у розмовах на фонограмах файлів з назвами: «15.04.2024 14.8.ogg», «17.04.2024.ogg», «18.04.2024-2.ogg», «18.04.2024.ogg», а також у розмовах на відеофонограмах файлів з назвами: «14.04.2024 (2).mp4», «14.04.2024.mp4», що містяться на карті пам`яті «micro SD Kingston 16 GB», інв. № 677т/2024 від 30 березня 2024 року, загалом відповідають реплікам, позначеним індексом «О» в тексті протоколу проведення НСРД - зняття інформації з електронних інформаційних систем від 23 квітня
2024 року № 2952т/55/103-2024 відповідно в цих розмовах.
96. Питання постанови щодо виявлення ознак монтування на фонограмах файлів з назвами: «04.04.2024 18;28.ogg», «15.04.2024 14.8.ogg», «17.04.2024.ogg», «18.04.2024-2.ogg», «18.04.2024.ogg», «23.04.2024.ogg», а також на відеофонограмах файлів з назвами: «14.04.2024(2).mp4», «14.04.2024.mp4». «15.04.2024.mp4», що містяться на карті пам`яті «micro SD Kingston 16 GB», інв. № 677т/2024 від 30 березня 2024 року, не вирішувалось у зв`язку з ненаданням оригінального пристрою запису й додаткового обладнання, за допомогою яких були створені (зафіксовані) об`єкти дослідження на зазначеній вище карті пам`яті, для проведення експертних експериментів.
97. Згідно з копією висновку експерта ДНДЕКЦ МВС України від 28 жовтня 2024 року № СЕ-19-24/65417-ВЗ у розмовах на фонограмах файлу з назвою «14.04.2024 (2).тр4», що міститься на карті пам`яті «micro SD Kingston 16 GB», інв. № 677т/2024 від 30 березня 2024 року, брав участь ОСОБА_1 .
98. Слова та фрази, які промовив ОСОБА_1 у розмові на відеофонограмі файлу з назвою «14.04.2024 (2).тр4», що міститься на карті пам`яті «micro SD Kingston 16 GB», інв. № 677т/2024 від 30 березня 2024 року, загалом відповідають реплікам, позначеним індексом «Б» в тексті розмови «14.04.2024... початок розмови о 17:42 год.» у протоколі проведення НСРД - зняття інформації з електронних інформаційних систем від 23 квітня 2024 року № 2952т/55/103-2024.
99. До того ж Дисциплінарна палата ВРП зазначила, що позапроцесуальне спілкування судді ОСОБА_1 та ОСОБА_4 підтверджується обставинами, викладеними у вироку ВАКС від 06 березня 2025 року у справі № 991/1354/25, яким затверджено угоду від 13 лютого 2025 року про визнання винуватості зі змінами до неї від 06 березня 2025 року.
100. У зазначеному вироку підтверджено обставини, які встановлено під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 520023000000000312 від 13 липня 2023 року, зокрема, факт спілкування та координацію дій судді ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , корисливу мету такого спілкування, надання суддею порад щодо оформлення клопотання про зняття арешту, отримання та передання коштів за ухвалення суддею рішень про зняття арешту.
101. Дисциплінарна палата ВРП також зазначила, що позапроцесуальне спілкування судді ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , обставини та мета такого спілкування підтверджуються сукупністю матеріалів кримінального провадження № 520023000000000312 від 13 липня 2023 року, які заступник Генерального прокурора - керівник САП ОСОБА_14 долучив до клопотання про продовження строку тимчасового відсторонення судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 від здійснення правосуддя у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності (справа № 8605/0/8-24), а саме:
- заявою ОСОБА_9 про вимагання суддею Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 неправомірної вигоди за зняття арешту з транспортного засобу;
- показаннями свідка ОСОБА_9 від 11 вересня 2023 року, згідно з якими 01 вересня 2023 року він разом зі своїм компаньйоном по бізнесу ОСОБА_11 прибули до ОСОБА_4 для повернення боргу в сумі 400 дол. США і під час розмови ОСОБА_4 повідомив їм, що для зняття арешту з автомобіля «FAW» та деревини потрібно надати неправомірну вигоду судді ОСОБА_1 за його посередництва, однак суддя ОСОБА_1 на той час перебував на лікарняному, тому це питання мало бути вирішено пізніше;
- показаннями свідка ОСОБА_9 від 05 грудня 2023 року, згідно з якими 01 грудня 2023 року ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_11 , що скасування арешту з автомобіля за надання судді ОСОБА_1 неправомірної вигоди може відбутися до кінця грудня 2023 року;
- показаннями свідка ОСОБА_11 від 18 січня 2024 року, згідно з якими 07 січня 2024 року ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_11 , що найближчим часом він привезе йому рішення про скасування арешту, у зв`язку із чим він має передати йому певну суму грошей для судді ОСОБА_1 , не уточнивши точну суму;
- показаннями свідка ОСОБА_11 від 13 лютого 2024 року, згідно з якими 11 лютого 2024 року ОСОБА_4 запитав у нього, чи не на його автомобіль нещодавно було накладено арешт, маючи на увазі вилучення та наступне накладення арешту на автомобіль «Renault» із причепом слідчим суддею ОСОБА_1 , та запропонував йому надати неправомірну вигоду судді ОСОБА_1 за скасування арешту цього автомобіля;
- протоколом огляду та вручення грошових коштів від 12 квітня 2024 року, відповідно до якого НАБУ вручило ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 2 500 дол. США;
- протоколом від 12 квітня 2024 року огляду проєкту клопотання про часткове скасування арешту майна, який згодом було передано ОСОБА_4 ; 
- показаннями свідка ОСОБА_11 від 15 квітня 2024 року, згідно з 
якими 16 або 18 лютого 2024 року ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_11 , що той має позичити ОСОБА_4 4 000 дол. США до кінця місяця, уточнивши, чи зрозумів це ОСОБА_11 , маючи на увазі передання неправомірної вигоди для судді ОСОБА_1 під виглядом позики, але надалі, 11 квітня 2024 року, ОСОБА_4 повідомив йому, що розмір неправомірної вигоди 
становить 2 500 дол. США і її вже потрібно надати. 12 квітня 2024 року ОСОБА_11 та ОСОБА_9 приїхали до ОСОБА_4 у його будинок на АДРЕСА_1 , де передали йому грошові кошти в розмірі 2 500 дол. США для передачі судді ОСОБА_1 ;
- протоколом від 15 квітня 2024 року огляду мобільного телефона ОСОБА_11 , у якому зафіксовано отримання від ОСОБА_4 фотографій сторінок клопотання про часткове скасування арешту в судовій справі № 173/1465/23 з рукописними правками, які озвучив суддя ОСОБА_1;
- протоколом про результати проведення НСРД від 27 листопада 2023 року, складеним на підставі ухвали ВАКС від 19 липня 2023 року № 1976т, а саме: 
аудіо-, відеоконтролю ОСОБА_4 , згідно з яким 01 вересня 2023 року ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , що суддя ОСОБА_1 хворів, потім захворіла його секретар, і що ОСОБА_4 певний час не спілкувався з ОСОБА_1 , однак планує обговорити скасування арешту автомобіля за надання неправомірної вигоди, але ОСОБА_1 це питання буде обговорювати тільки з ним;
- протоколом про результати проведення НСРД від 21 грудня 2023 року, складеним на підставі ухвали ВАКС від 13 вересня 2023 року № 2447т, а саме: 
аудіо-, відеоконтролю ОСОБА_4 , згідно з яким той обговорював із суддею ОСОБА_1 арештований автомобіль, у скасуванні арешту на який зацікавлений ОСОБА_11 ;
- протоколом про результати проведення НСРД від 11 січня 2024 року, складеним на підставі ухвали ВАКС від 7 грудня 2023 року № 3068т, а саме: зняття інформації з електронних інформаційних систем ОСОБА_4 , згідно з яким 22 грудня 2023 року суддя ОСОБА_1 повідомив йому, що питання (вірогідно щодо зняття арешту на автомобіль) планує вирішити після свят;
- протоколом проведення НСРД - аудіо-, відеоконтролю особи від 26 лютого 2024 року, складеним на підставі ухвали ВАКС від 1 лютого 2024 року № 219т, згідно з яким 19 лютого 2024 року ОСОБА_4 повідомив, що за 4 000 дол. США ОСОБА_1 скасує арешт автомобіля;
- протоколом проведення НСРД - зняття інформації з електронних інформаційних систем ОСОБА_4 від 26 лютого 2024 року, складеним на підставі ухвали слідчого судді ВАКС від 01 лютого 2024 року № 220т, згідно з яким 11 лютого 2024 року ОСОБА_4 запитав у ОСОБА_11 , чи не на його автомобіль було нещодавно накладено арешт, маючи на увазі вилучення та наступне накладення арешту на автомобіль «Renault» із причепом слідчим суддею ОСОБА_1, та запропонував ОСОБА_11 надати судді ОСОБА_1 за скасування арешту цього автомобіля 1500-2000 дол. США, а також подати до суду клопотання про зняття арешту. До того ж 22 лютого 2024 року суддя ОСОБА_1 повідомляв ОСОБА_4 про неодмінність дотримуватися заходів конспірації під час одержання від ОСОБА_11 та ОСОБА_9 коштів за зняття арешту з майна;
- протоколом проведення НСРД - зняття інформації з електронних інформаційних систем ОСОБА_4 від 23 квітня 2024 року, складеним на підставі ухвали слідчого судді ВАКС від 28 березня 2024 року № 750т, згідно з яким 04 квітня 2024 року ОСОБА_11 запитав у ОСОБА_4 , планується чи ні надання судді ОСОБА_1 коштів за зняття арешту з автомобіля, а в разі, якщо не планується, то ОСОБА_11 виплатить вартість автомобіля його фактичному користувачу, закривши це питання;
- протоколом проведення НСРД - аудіо-, відеоконтролю особи від 23 квітня 2024 року, складеним на підставі ухвали ВАКС від 28 березня 2024 року № 751т, згідно з яким 12 квітня 2024 року ОСОБА_11 та ОСОБА_9 приїхали до ОСОБА_4 у його будинок на АДРЕСА_1 , де передали йому грошові кошти в 
розмірі 2500 дол. США для передання судді ОСОБА_1 , а також проєкт клопотання про скасування арешту на автомобіль «FAW» та деревину в судовій справі № 173/1465/23 для узгодження із суддею ОСОБА_1 правильності його складання та можливості подання до суду; 
- протоколом від 24 квітня 2024 року обшуку в квартирі ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , складеним на підставі ухвали ВАКС від 16 квітня 2024 року у справі 991/3196/24, де виявлено купюри номіналом 100 дол. США PB52715533F, РВ52715521F, РВ52715534F, РВ52715548F, РВ52715522F, РВ52715524F, РВ52715523F, РВ52715535F, РВ52715539F, РВ52715540F, РВ52715542F, РВ52715541F, РВ52715543F, РВ52715545F, РВ52715546F, РВ52715544F, РВ52715547F, РВ08099971G, РВ52715532F, РВ52715531F, які попередньо під контролем було передано ОСОБА_4 як неправомірну вигоду для судді ОСОБА_1 ;
- протоколом від 24 квітня 2024 року обшуку в будинку ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , у якому виявлено купюри номіналом 100 дол. США FK55415155A, НВ60167275В, FF21961211А, KB26717859L, HF65795406D, дві з яких попередньо під контролем було передано ОСОБА_4 як неправомірну вигоду для судді ОСОБА_1 ;
- протоколом від 24 квітня 2024 року обшуку в будинку ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 , складеним на підставі ухвали ВАКС від 16 квітня 2024 року, у якому виявлено купюри номіналом 100 дол. США PB52715536F та PB52715538F, які попередньо під контролем було передано ОСОБА_4 як неправомірну вигоду для судді ОСОБА_1 .
102. Надаючи оцінку встановленим під час дисциплінарного провадження обставинам, Друга Дисциплінарна палата ВРП керувалася тим, що досліджені під час дисциплінарного провадження докази доводять позапроцесуальне спілкування судді ОСОБА_1 з ОСОБА_4 з корисливою метою для координації дій, щоб забезпечити ухвалення суддею рішень на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_11 .
103. Як наголосила Друга Дисциплінарна палата ВРП, замість того, щоб відповідно до вимог законодавства демонструвати незалежність та неупередженість, припинити та не допускати впливу ОСОБА_4 на ухвалення рішень, суддя ОСОБА_1 брав активну участь у реалізації їхнього задуму, узгодженні дій учасників справи, давав через ОСОБА_4 прямі настанови ОСОБА_9 та ОСОБА_11 : як вони повинні діяти, яке подати клопотання, коли саме, що потрібно виправити в тексті клопотання.
104. Друга Дисциплінарна палата ВРП констатувала, що після такого спілкування та отримання від ОСОБА_4 частини суми грошей, які той одержав від ОСОБА_11 , суддя ОСОБА_1 розглянув 23 квітня 2024 року клопотання про скасування арешту майна автомобіля «FAW» та деревини (справа № 173/1465/23), а також клопотання про скасування арешту автомобіля «Renault» та причепа (справа № 173/412/24).
105. Як зауважила Друга Дисциплінарна палата ВРП, аналізуючи матеріали, зібрані в межах цієї дисциплінарної справи, вона не з`ясовувала питання про обґрунтованість обвинувачень стосовно судді у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог чинного законодавства покладено на суд, а лише оцінювала відомості, факти щодо обставин на предмет дотримання суддею норм суддівської етики і стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, порушення яких може свідчити про наявність у діях судді складу дисциплінарного проступку.
106. Висновки в цій справі мають значення для цілей дисциплінарного провадження щодо судді та не можуть тлумачитись як висновки щодо законності та обґрунтованості ухвалених ним судових рішень чи вчинення ним кримінальних правопорушень.
107. Друга Дисциплінарна палата ВРПтакож зауважила, що під час оцінки фактів, установлених з матеріалів кримінального провадження № 520023000000000312 від 13 липня 2023 року, вона врахувала сталу дисциплінарну практику та правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені в постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18), від 11 вересня 2018 року у справі № 800/454/17, від 22 січня 2019 року у справі № 800/454/17 (П/9901/141/18), від 08 квітня 2021 року 
(провадження № 11-238сап20), від 30 травня 2024 року (справа № 990SCGC/3/24), від 04 липня 2024 року (провадження № 11-201сап23), відповідно до яких: матеріали кримінального провадження можуть бути використані під час вирішення питання про наявність у діях судді дисциплінарного проступку; неухвалення вироку, яким би було визнано особу винною у вчиненні кримінального правопорушення, склад якого передбачав би відповідні діяння, не є перешкодою для притягнення цієї особи до дисциплінарної відповідальності; у дисциплінарному провадженні діє принцип автономності, відповідно до якого дисциплінарне провадження розглядається незалежно від розгляду кримінального провадження; під час розгляду дисциплінарної справи дисциплінарний орган самостійно, незалежно від результатів кримінального провадження, надає оцінку допустимості, належності та обґрунтованості наявних у матеріалах дисциплінарної справи доказів, зокрема тим, що здобуті під час кримінального провадження, встановлює в діях судді ознаки дисциплінарного проступку й ухвалює рішення про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
108. Саме тому Друга Дисциплінарна палата ВРП визнала можливим використання матеріалів кримінального провадження № 520023000000000312 від 13 липня 2023 року для встановлення обставин вчинення суддею ОСОБА_1 дисциплінарного проступку та відхилила його заперечення про те, що такі обставини можуть бути встановлені лише вироком суду.
109. У цьому ж контексті Друга Дисциплінарна палата ВРП зазначила, що під час встановлення підстав для притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності вона керується стандартом доказування, установленим частиною шістнадцятою статті 49 Закону № 1798-VIII, відповідно до якої чіткими та переконливими є докази, які з точки зору звичайної розсудливої людини сукупно дають змогу дійти висновку про наявність або брак обставин, що є підставою для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
110. До того ж Друга Дисциплінарна палата ВРП наголосила, що інформацію з матеріалів кримінального провадження № 520023000000000312 від 13 липня 2023 року вона оцінила під час дисциплінарного провадження як матеріали дисциплінарної справи, що містять докази саме дисциплінарного проступку судді. Їм надано оцінку в сукупності з усіма іншими доказами та поясненнями судді та його представників.
111. Водночас Друга Дисциплінарна палата ВРП відхилила доводи сторони захисту про те, що отримані за результатами записів НСРД відомості викликають сумнів, що розмови, які містяться на записах, можуть мати ознаки монтажу, зазначивши, що будь-яких доказів, які підтверджували б монтування на фонограмах файлів, на відеофонограмах файлів або невідповідність зафіксованих на відеозаписах подій реальності, не було встановлено під час розгляду дисциплінарної справи.
112. У цьому ж контексті Друга Дисциплінарна палата ВРП зауважила, що НАБУ та САП надали дозволи на використання і розголошення документів (відомостей) досудового розслідування кримінального провадження в межах дисциплінарного провадження відповідно до статті 222 КПК України. Документами, які підтверджують законність проведення НСРД, є відповідні ухвали слідчих суддів про надання дозволу на їх проведення, з якими ознайомлений безпосередньо суддя ОСОБА_1 , як і з розсекреченими ухвалами слідчих суддів, на підставі яких проведено такі дії. З урахуванням наведеного Друга Дисциплінарна палата ВРП вважала, що немає підстав стверджувати, що вказані докази отримані в незаконний спосіб, підроблені чи спотворені.
113. До того ж Друга Дисциплінарна палата ВРП констатувала, що в цій дисциплінарній справі судді ОСОБА_1 надано можливість реалізувати право на захист, він не заявляв про провокацію з боку правоохоронців, а спосіб отримання і представлення доказів відповідає національному законодавству і є справедливим у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У зв`язку із цим докази, які отримані з матеріалів кримінального провадження та перевірені під час дисциплінарного провадження, можуть бути покладені в основу доказової бази цього рішення.
114. На переконання Другої Дисциплінарної палати ВРП, зібрані матеріали дисциплінарного провадження у сукупності та взаємозв`язку містять чіткі та переконливі докази, які, з погляду звичайної розсудливої людини, дають змогу дійти висновку, що суддя ОСОБА_1 мав позапроцесуальне спілкування з ОСОБА_4 , а пояснення судді ОСОБА_1 та його представників цього висновку не спростовують.
115. З огляду на викладене Друга Дисциплінарна палата ВРП виснувала, що поведінка судді ОСОБА_1 порочить звання судді та підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду.
116. На переконання Другої Дисциплінарної палати ВРП, встановлені під час розгляду дисциплінарної справи обставини доводять, що дисциплінарний проступок суддя ОСОБА_1 допустив, усвідомлюючи протиправність своїх дій, чим завдав істотної шкоди правосуддю. Така поведінка судді під час виконання професійних обов`язків викликає обґрунтовані сумніви у здатності судді безсторонньо виконувати свої функції, порочить звання судді та підриває авторитет правосуддя.
117. Визначаючи вид стягнення, Друга Дисциплінарна палата ВРП врахувала умисний характер грубого порушення, яке допустив суддя  ОСОБА_1 , його позитивну характеристику, брак інших дисциплінарних стягнень та вважала, що застосування до судді дисциплінарного стягнення у виді внесення ВРП подання про звільнення його з посади є пропорційним вчиненому дисциплінарному проступку і відповідає вимогам статті 109 Закону № 1402-VIII, статті 50 Закону № 1798-VIII.
Відомості про оскарження суддею рішення Дисциплінарної палати
118. До ВРП 14 квітня 2025 рокуза вхідним номером 1677/0/6-25 надійшла скарга судді ОСОБА_1 на рішення Другої Дисциплінарної палати ВРП від 02 квітня 2025 року № 694/2дп/15-25.
119. У скарзі суддя наполягав, що отримані у кримінальному проваджені докази не можуть бути покладені в основу дисциплінарного провадження, однак саме на таких матеріалах основується рішення дисциплінарного органу про притягнення його до дисциплінарної відповідальності. У цьому контексті зазначав, що дисциплінарний проступок та кримінальне правопорушення не є тотожними поняттями і дисциплінарне провадження не може підміняти кримінального. У цьому випадку одні й ті самі фактичні обставини є предметом одночасного розгляду у двох органах (ВРП та органу досудового розслідування чи суду), уповноважених ухвалювати рішення різного юрисдикційного характеру. Кримінальне провадження № 520023000000000312 від 13 липня 2023 року перебуває на стадії досудового слідства, обвинувальний акт не вручено, судовий розгляд не розпочато, вирок (у тому числі такий, що набрав законної сили) не ухвалено і будь-яке інше остаточне рішення не прийнято.
120. До того ж суддя ОСОБА_1 наголосив на упередженості члена Другої Дисциплінарної палати ВРП ОСОБА_2, яка, на його переконання, вплинула на розгляд дисциплінарного провадження та становить істотне порушення процесу.
121. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між членами ВРП від 14 квітня 2025 року зазначену скаргу передано члену Ради ОСОБА_15 для проведення перевірки.
Зміст рішення ВРП
122. Оскаржуваним рішенням ВРП залишила без змін рішення її Другої Дисциплінарної палати від 02 квітня 2025 року № 694/2дп/15-25 про притягнення судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.
123. ВРП погодилась із наведеними раніше висновками її Другої Дисциплінарної палати.
124. ВРП наголосила, що дисциплінарна відповідальність за юридичною природою істотно відрізняється від кримінальної за підставами, процедурою реалізації, колом суб`єктів, а також характером і наслідками стягнень. Із покликанням на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 04 квітня 2019 року (провадження № 11-945сап18), від 19 травня 2021 року у справі № 9901/997/18 (провадження № 11-291заі20), від 12 вересня 2024 року 
(провадження № 11-138сап24), ВРП зазначила, що дисциплінарна і кримінальна відповідальність належать до різних видів юридичної відповідальності, а тому їх застосування з огляду на приписи статті 4 Протоколу № 7 до Конвенції, частини першої статті 61 Конституції України не є взаємовиключним.
125. На підставі зазначеного ВРП констатувала, що притягнення до дисциплінарної відповідальності судді ОСОБА_1 та одночасне існування кримінального провадження щодо нього не суперечать принципам справедливості та пропорційності, а отже, не є подвійним притягненням до відповідальності за одне й те саме порушення.
126. Реагуючи на доводи судді ОСОБА_1 про неможливість використання під час дисциплінарного провадження матеріалів кримінального провадження, а також про те, що підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності міг би стати вирок чи інше судове рішення, ухвалене за наслідками розгляду кримінального провадження № 52023000000000312 від 13 липня 2023 року, ВРП зазначила, що вона, як і її дисциплінарний орган, не досліджує питання вини судді ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки перебіг кримінального провадження не має значення для розгляду питання про дисциплінарну відповідальність судді, крім випадків, прямо визначених Законом № 1402-VIII.
127. Під час дисциплінарного провадження надається оцінка лише фактам, які можуть свідчити про наявність або відсутність у поведінці судді складу дисциплінарного проступку та про ступінь його вини. Встановлені під час дисциплінарного провадження факти та обставини мають значення тільки для ухвалення рішення в межах своєї компетенції та не свідчать про доведеність вини особи у вчиненні адміністративних або кримінальних правопорушень.
128. Рішення будь-яких органів, у тому числі вирок суду, не можуть бути обов`язковими для дисциплінарного органу, який має право і водночас зобов`язаний самостійно визначити наявність у діях особи складу дисциплінарного проступку. Тим паче дисциплінарний орган не може бути обмежений у здійсненні своїх повноважень щодо дисциплінарного провадження через брак рішення компетентного органу в іншій процедурі, зокрема через неухвалення вироку суду за фактами, які можуть бути одночасно підставами притягнення особи до кримінальної та дисциплінарної відповідальності. Так само рішення дисциплінарного органу не має правового значення і для суду під час розгляду кримінального провадження чи справи про адміністративне правопорушення.
129. На підставі зазначеного ВРП наголосила, що встановлена під час розслідування кримінального провадження інформація може і навіть повинна використовуватись для дисциплінарної відповідальності, навіть у разі, коли у кримінальному провадженні недостатньо доказів для доведення вини.
130. Рада також зауважила, що її Друга Дисциплінарна палата, коли надавала оцінку поясненням судді ОСОБА_1 та його представників, керувалася тим, що дисциплінарний орган не оцінює доказів, які використовує сторона обвинувачення в межах кримінального провадження, щодо їх належності та допустимості, а лише надає правову оцінку обставинам наявності або відсутності в поведінці судді ознак дисциплінарного проступку. Оцінку належності та допустимості доказів надасть відповідний суд під час розгляду по суті обвинувального акта у кримінальному провадженні щодо судді ОСОБА_1 .
131. Доводи судді ОСОБА_1 щодо упередженості доповідача - члена Другої Дисциплінарної палати ВРП ОСОБА_2 під час розгляду дисциплінарної справи Рада також відхилила, зазначивши, що факт особистої заінтересованості в результаті справи повинен ґрунтуватися на доказах. Ця підстава застосовується лише у випадку доведеності, що член ВРП прямо чи опосередковано заінтересований у результаті розгляду справи. Для встановлення упередженості потрібні докази, які свідчили б про наявність заінтересованості в результатах розгляду справи. Однак ВРП та її Друга Дисциплінарна палата не встановили підстав для відводу члена Другої Дисциплінарної палати ВРП ОСОБА_2 від розгляду дисциплінарної справи.
132. З огляду на зазначене ВРП погодилася з висновком її Другої Дисциплінарної палати про те, що дії судді ОСОБА_1 містять склад дисциплінарного проступку, визначеного пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, та вважала, що доводи скарги судді правильності такого висновку не спростовують.
133. У підсумку ВРП погодилася зі здійсненою її Другою Дисциплінарною палатою кваліфікацією дій судді  ОСОБА_1 як істотного дисциплінарного проступку.
134. До того ж Рада визнала, що застосоване з урахуванням принципу пропорційності дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади є таким, що відповідає вчиненому суддею дисциплінарному проступку, оскільки її Друга Дисциплінарна палата врахувала характер цих дій, їх негативні наслідки для авторитету судової влади, ступінь вини судді та інші обставини, що впливають на можливість притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. 
ІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
135. Велика Палата Верховного Суду дослідила наведені в скарзі та відзиві на неї доводи, перевірила матеріали дисциплінарної справи, заслухала суддю-доповідачку у справі, за наслідками чого зробила такі висновки.
Право, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин
136. В Україні діє ВРП, яка, зокрема, розглядає скарги на рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді чи прокурора (стаття 131 Конституції України).
137. Відповідно до преамбули та частини першої статті 1 Закону № 1798-VIII цей Закон визначає статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності ВРП. Рада є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.
138. Для розгляду справ щодо дисциплінарної відповідальності суддів ВРП утворює дисциплінарні палати з числа членів ВРП (частина друга статті 26 Закону № 1798-VIII).
139. Главою 4 розділу II Закону № 1798-VIII визначено порядок здійснення дисциплінарного провадження щодо суддів. Так, частинами першою, сьомою та восьмою статті 49 цього Закону визначено, що розгляд дисциплінарної справи відбувається у відкритому засіданні Дисциплінарної палати, в якому беруть участь суддя, скаржник, їх представники.
140. У засіданні Дисциплінарної палати заслуховуються доповідач, суддя, скаржник, їх представники, свідки та інші особи, які були викликані або запрошені взяти участь у засіданні.
141. Учасники дисциплінарної справи мають право подавати докази, надавати пояснення, заявляти клопотання про виклик свідків, ставити запитання учасникам дисциплінарної справи, висловлювати заперечення, заявляти інші клопотання або відводи, ознайомлюватися з матеріалами справи. Для ознайомлення можуть надаватися матеріали, які безпосередньо пов`язані зі скаргою, з дотриманням вимог законодавства про захист персональних даних щодо знеособлення персональних даних.
142. За результатами розгляду дисциплінарної справи Дисциплінарна палата ухвалює рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову у притягненні до дисциплінарної відповідальності судді (частина друга статті 50 Закону № 1798-VIII).
143. Згідно із частинами першою, третьою та десятою статті 51 Закону № 1798-VIII право оскаржити рішення Дисциплінарної палати у дисциплінарній справі до ВРП має суддя, щодо якого ухвалено відповідне рішення. Скарга на рішення Дисциплінарної палати може бути подана винятково до ВРП. За результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати ВРП має право: 1) скасувати повністю рішення Дисциплінарної палати про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді та закрити дисциплінарне провадження; 2) скасувати частково рішення Дисциплінарної палати про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді та ухвалити нове рішення; 3) скасувати повністю або частково рішення Дисциплінарної палати про відмову в притягненні до дисциплінарної відповідальності судді та ухвалити нове рішення; 4) змінити рішення Дисциплінарної палати, застосувавши інший вид дисциплінарного стягнення; 5) залишити рішення Дисциплінарної палати без змін. 
144. Право на оскарження до суду рішення ВРП, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, має суддя, щодо якого було ухвалено відповідне рішення (частина друга статті 52 Закону № 1798-VIII).
145. На рішення ВРП, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Дисциплінарної палати, може бути подана скарга до Великої Палати Верховного Суду (частина сьома статті 266 КАС України).
146. Наведені вище приписи Закону № 1798-VIII та частини сьомої статті 266 КАС України узгоджуються з пунктом 77 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів (далі - КРЄС) щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, в якому, зокрема, зазначено, що організація дисциплінарного розгляду в кожній країні повинна бути такою, що дозволяє подання апеляції на рішення первинного дисциплінарного органу (відомства або суду) до суду.
147. У пункті 123 рішення від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) зазначив, що згідно з його практикою навіть у разі, коли судовий орган, що виносить рішення у спорах щодо «прав та обов`язків цивільного характеру», у певному відношенні не відповідає пункту 1 статті 6 Конвенції, порушення Конвенції не констатується за умови, якщо провадження у зазначеному вище органі «згодом є предметом перегляду, здійснюваного судовим органом, що має повну юрисдикцію та насправді забезпечує гарантії пункту 1 статті 6 Конвенції» (пункт 29 рішення від 10 лютого 1983 року у справі «Альбер і Ле Конт проти Бельгії» та пункт 42 рішення від 14 листопада 2006 року у справі «Цфайо проти Сполученого Королівства», заява № 60860/00).
148. У розділі VIII «Рекомендації» Висновку № 27 (2024) КРЄС зазначила, що орган, відповідальний за ініціювання дисциплінарної процедури та проведення розслідування, не повинен бути тим самим органом, який вирішує дисциплінарну справу. Держави-члени повинні мати спеціальний слідчий орган або особу, відповідальну за отримання скарг, заслуховування пояснень судді та розгляд питання про наявність достатніх підстав для порушення дисциплінарного провадження стосовно судді (пункт 6). Законне здійснення суддею своїх законних прав не повинне бути підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності (пункт 10).
149. Велика Палата Верховного Суду неодноразово констатувала, що дисциплінарні палати ВРП, розглядаючи дисциплінарні справи стосовно суддів, є квазісудом першої інстанції, оскільки під час такого розгляду ухвалюють рішення на підставі оцінки балансу поданих доказів, а ВРП, розглядаючи скаргу на рішення її дисциплінарних палат, по суті здійснює апеляційний перегляд [рішення дисциплінарної палати] (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі № 9901/194/19, від 19 грудня 2019 року у справі № 11-424сап19, від 14 травня 2020 року у справі № 11-95сап20).
150. У цій категорії справ Велика Палата Верховного Суду забезпечує гарантії, визначені частинами першою і другою статті 55 Конституції України та пунктом 1 статті 6 Конвенції, як визначений статтею 266 КАС України судовий орган, який має повну юрисдикцію щодо розгляду скарг на рішення ВРП, зокрема на її рішення, ухвалені за результатом розгляду скарг на рішення її дисциплінарних палат про притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності.
151. Розгляд таких скарг Велика Палата Верховного Суду здійснює за правилами касаційного провадження, встановленими КАС України, тому з урахуванням правил статті 341 цього Кодексу у цій категорії справ Велика Палата досліджує винятково питання застосування права. Тобто, за загальним правилом, Велика Палата Верховного Суду не має права переоцінювати докази, використані ВРП у дисциплінарному провадженні. Судова оцінка Великої Палати має на меті здійснити остаточний судовий перегляд, щоб міркування політичної доцільності або громадської думки не переважали над формально юридичними міркуваннями щодо підстав притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
152. Можливість оскаржити рішення по суті є важливим запобіжником суддівської незалежності та незалежності судової системи загалом.
153. Відповідно до частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII рішення ВРП, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, може бути оскаржене та скасоване винятково з таких підстав:
1) склад ВРП, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати;
2) рішення не підписано будь-ким зі складу членів ВРП, які брали участь у його ухваленні;
3) суддя не був належно повідомлений про засідання ВРП - якщо було ухвалено будь-яке з рішень, визначених пунктами 2-5 частини десятої статті 51 цього Закону;
4) рішення не містить посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.
154. Велика Палата Верховного Суду, крім наведених підстав для скасування рішення ВРП, додатково повинна визначити, чи не є рішення про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності очевидно свавільним та безпідставним, чи не порушує воно загальновизнані засади права.
155. Велика Палата Верховного Суду під час вирішення справ, пов`язаних з притягненням суддів до дисциплінарної відповідальності, враховує підходи і принципи, сформульовані у Висновку КРЄС від 06 грудня 2024 року № 27 (2024) про дисциплінарну відповідальність суддів.
156. Так, відповідно до пунктів 28-30 розділу V «Підстави для дисциплінарної відповідальності» Висновку КРЄС № 27 (2024) рішення судді, включаючи тлумачення закону, оцінку фактів або зважування доказів та/або відступ від усталеної судової практики, не повинне призводити до дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злого умислу, умисного невиконання обов`язків або серйозних проступків.
157. У пунктах 32, 33, 37 розділу VI «Процесуальні гарантії у дисциплінарному провадженні щодо суддів» Висновку КРЄС № 27 (2024) зазначено, що важливо уникати будь-яких зловживань дисциплінарним провадженням. Тому ініціювання дисциплінарного провадження повинне ґрунтуватися на вагомих правових підставах. Підстави повинні відповідати критеріям законності, тобто бути чітко визначеними, точними і передбачуваними в застосуванні, щоб суддя міг з розумною мірою передбачити дисциплінарні наслідки, до яких може призвести та чи інша дія. Безпідставні скарги або скарги, які стосуються винятково рішення або поведінки судді під час розгляду справи (тобто щодо помилок у судовому рішенні, процесуальному, матеріальному праві), повинні відхилятися як неприйнятні та розглядатися в найкоротші строки. 
158. Згідно зі статтею 6 Конвенції справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть відрізнятися залежно від природи рішення і мають оцінюватися у контексті обставин конкретної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, зобов`язані обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Отже, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.
159. ЄСПЛ у рішенні від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначив, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. Такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.
160. З огляду на означене, Велика Палата Верховного Суду наголошує, що чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень, важливими аспектами права на справедливий суд. У судових рішеннях мають бути належно зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Призначення обґрунтованості судового рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що їх почули. Вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.
Оцінка висновків ВРП та аргументів заявника
Щодо визначених пунктами 1-3 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII підстав для скасування оскаржуваного рішення ВРП
161. Ураховуючи згадані висновки ЄСПЛ та приписи Конвенції, Велика Палата Верховного Суду перевіряє оскаржуване рішення ВРП на предмет його відповідності критеріям, встановленим статтею 52 Закону № 1798-VIII.
162. У скарзі ОСОБА_1 не порушує питання про незаконність оскаржуваного рішення з підстав, визначених пунктами 2, 3 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII.
163. Велика Палата не встановила обставин чи підстав, які б підтверджували те, що рішення не підписав хтось із членів ВРП, які брали участь у його ухваленні, або що суддю не було належно повідомлено про засідання ВРП.
164. Також у скарзі заявник не посилався на те, що склад ВРП, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати, тобто на недотримання пункту 1 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII, а Велика Палата Верховного Суду таких порушень не встановила.
165. Натомість у скарзі заявник акцентує увагу на упередженості члена Другої Дисциплінарної палати ВРП ОСОБА_2, що, на переконання ОСОБА_1 , безпосередньо вплинуло на розгляд дисциплінарного провадження.
166. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 червня 2021 року у справі № 11-2сап21 (пункти 204-207) зазначила, що норми Закону № 1798-VIII та статті 266 КАС України не визначають можливості здійснення судового перегляду рішень чи дій дисциплінарних органів ВРП.
167. Це обумовлено тим, що згідно з приписами Закону № 1798-VIII ВРП, переглядаючи у пленарному складі рішення її дисциплінарних органів про притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності, має повну юрисдикцію, тобто здатна повною мірою виправити допущені дисциплінарним органом помилки, якщо такі мали місце.
168. Отже, лише рішення ВРП, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Дисциплінарної палати, може бути предметом судового перегляду (частина сьома статті 266 КАС України) і за його результатами суд може або скасувати таке рішення ВРП, або залишити його без змін. Водночас у разі його скасування ВРП розглядає відповідну дисциплінарну справу повторно у пленарному складі у порядку, визначеному статтею 49 Закону № 1798-VIII (частина восьма статті 266 КАС України, частина третя статті 52 Закону № 1798-VIII).
169. Тож недоліки як процедурного, так і сутнісного характеру, допущені Дисциплінарною палатою ВРП, очевидно, не є предметом судового перегляду, не можуть бути підставою для скасування судом рішення ВРП, яка має повну юрисдикцію під час перегляду рішень її дисциплінарних органів та здатна повністю їх усунути, натомість предметом судового перегляду, відповідно до наведених правових норм, є саме рішення ВРП. В іншому разі надання судом оцінки діям і рішенням дисциплінарних органів ВРП свідчило б про підміну Ради судом та втручання у її виняткові повноваження, а також нівелювало б визначену законом процедуру повторного перегляду ВРП дисциплінарної справи, якщо суд скасовує її рішення.
170. До того ж дослідженням матеріалів справи встановлено, що Друга Дисциплінарна палата та ВРП не встановили підстав для відводу члена Другої Дисциплінарної палати ВРП ОСОБА_2 від розгляду дисциплінарної справи, про що постановили відповідні ухвали, а також Рада надала оцінку цих доводів судді в оскаржуваному рішенні.
171. Підсумовуючи, Велика Палата Верховного Суду констатує, що підстав, визначених пунктами 1-3 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII, для скасування оскаржуваного рішення не встановлено.
Щодо кваліфікації за пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII
172. Заявник ОСОБА_1 не погоджується з мотивами, якими Рада обґрунтувала свої висновки щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності, та відповідно результатом вирішення дисциплінарної справи у виді подання про звільнення з посади судді. Стверджує, що інформація, зафіксована в протоколах НСРД, не може вважатися належним і допустимим доказом у дисциплінарній справі, а притягнення до дисциплінарної відповідальності не може передувати доведеності його винуватості вироком суду, який набрав законної сили.
173. З огляду на доводи скарги оскаржуване рішення ВРП потребує оцінки на предмет дотримання вимог, визначених пунктом 4 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII.
174. Оцінюючи оскаржуване рішення ВРП на предмет наявності у ньому посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків, Велика Палата Верховного Суду керується тим, що правила Закону № 1402-VІІІ вимагають від дисциплінарного органу та Ради як органу, який виконує функцію апеляційного перегляду рішень дисциплінарних палат ВРП, наводити у своїх рішення про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, склад якого саме дисциплінарного проступку встановлено у діях судді.
175. Кваліфікація діяння - це точна правова оцінка конкретного діяння, яка полягає у встановленні точної відповідності між ознаками вчиненого діяння та ознаками, визначеними законом. Юридичною підставою кваліфікації протиправного діяння є його склад. Наслідки вчинення певних дій у кожному конкретному випадку мають бути встановлені й поставлені у вину суб`єктові дисциплінарного правопорушення, якщо між його діянням і наслідками є причинний зв`язок. Настання описаних у законі наслідків є підтвердженням того, що вони виконують роль обставин, які надають проступку кваліфікованого виду.
176. Рада здійснила кваліфікацію дій судді у виді позапроцесуального спілкування як дисциплінарного проступку, відповідальність за який визначено пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, - допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу.
177. ВРП зробила висновок, що такі дії судді ОСОБА_1 також становлять істотний дисциплінарний проступок у контексті пункту 1 частини дев`ятої статті 109 Закону № 1402-VIII (суддя допустив поведінку, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема й у питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших етичних норм та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду).
178. Велика Палата Верховного Суду, погоджуючись з мотивами рішення ВРП в цій частині, нагадує свої висновки, сформульовані у постанові від 13 червня 2024 року у справі № 990SCGC/2/24, щодо правильного застосування пункту 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII й зазначає про таке.
179. Підставою для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності за пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII є вчинення поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, прояв неповаги до інших суддів, адвокатів, експертів, свідків чи інших учасників судового процесу.
180. Правило пункту 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII кореспондує не зобов`язанням судді «розглядати і вирішувати судові справи», а його обов`язкам дотримуватися високих стандартів етичної поведінки, що пов`язано з його високим статусом (пункти 2, 4 частини сьомої статті 56 Закону № 1402-VIII), про що свідчить буквальний зміст цієї норми.
181. Отже, пункт 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII стосується поведінки судді, яка порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, і складається з таких аспектів: питання моралі, чесності, непідкупності; відповідність способу життя судді його статусу; дотримання норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду; прояв неповаги до інших суддів, адвокатів, експертів, свідків чи інших учасників судового процесу.
182. Аналіз суб`єктивних та об`єктивних ознак дисциплінарного правопорушення дає підстави визначити дисциплінарний проступок судді як винне, протиправне порушення професійних обов`язків або загальновизнаних морально-етичних вимог, які висуваються до судді, що призвело чи могло призвести до негативних наслідків.
183. Суб`єктивна сторона дисциплінарного проступку, пов`язаного з порушенням суддею правил суддівської етики, передбачає наявність умислу в поведінці судді, свідоме порушення ним встановлених законом та етично-моральними нормами вимог, а також усвідомлення ним настання (можливості настання) негативних наслідків своєї поведінки.
184. Тож підставою дисциплінарної відповідальності судді може бути не будь-яка поведінка, що свідчить про недотримання суддею норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують довіру до суду, а лише та, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя.
185. Позасудова поведінка судді, яка може містити ознаки дисциплінарного проступку за пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, пов`язана із вчиненням діянь, які мають ознаки інших правопорушень та/або демонстративного порушення норм суспільного співжиття чи загальноприйнятих правил поведінки.
186. Про наявність у поведінці судді складу дисциплінарного проступку, визначеного пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, можуть свідчити дії чи бездіяльність судді, що демонструють відверте нехтування нормами моралі і права, неповагу до інших громадян та суспільства загалом, недобросовісне використання власного соціального статусу і зумовлених посадою можливостей, поведінка, що викликає негативний суспільний відгук, компрометує весь суддівський корпус, здатна поставити під сумнів незалежність, неупередженість, об`єктивність правосуддя і підірвати довіру до суду як інституції, покликаної стояти на варті законності і справедливості.
187. Відповідно суддя може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності за пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ лише за вчинення «етичного проступку», зокрема, під час виконання функцій судді зі здійснення правосуддя. У такому разі діяння судді потрібно оцінювати винятково крізь призму моральних та етичних принципів і якостей особи судді, який від імені України уповноважений владою здійснювати правосуддя, та вони не повинні пов`язуватись із застосуванням суддею норм матеріального та процесуального права під час ухвалення судових рішень.
188.  Якщо не встановлено обставин, які підтверджують, що дії судді під час виконання функцій правосуддя порочать звання судді й підривають авторитет правосуддя, а становлять лише порушення (істотне порушення) норм процесуального права, такі дії судді не можна кваліфікувати за пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII.
189. У контексті справи, що розглядається, діяння судді ОСОБА_1 , які були кваліфіковані ВРП за пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, стосуються саме поведінки у виді позапроцесуального спілкування судді з ОСОБА_4 , яка врегульована не процесуальним законодавством, а насамперед нормами суддівської етики.
190. Як визначено пунктом 2 частини сьомої статті 56 Закону № 1402-VIII, суддя зобов`язаний, зокрема: дотримуватися правил суддівської етики, зокрема виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.
191. На національному рівні «авторитет правосуддя» розуміється як сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, які характеризують діяльність зі здійснення правосуддя, таких, як справедливість провадження, незалежність правосуддя, безсторонність, публічність, моральність, та які мають вселяти повагу до суду у громадськості в демократичному суспільстві. Авторитет судової влади потрібно розуміти як визнання за судовою владою видатних досягнень, здібностей, особливого становища та статусу в державі, так і значення її впливу на довіру осіб до неї. Схожою термінологією наділено і поняття «авторитет судді», який (суддя) виступає як представник судової влади та є зовнішнім втіленням і демонстрацією її авторитету (Коментар до Кодексу суддівської етики, затверджений рішенням Ради суддів України від 04 лютого 2016 року № 1).
192. Сумніву не викликає те, що від авторитету кожного судді залежить загалом авторитет правосуддя. Суддя повинен усвідомлювати, що він є носієм судової влади і що, ухвалюючи судові рішення іменем України, уособлює державу з погляду усього суспільства.
193. КРЄС також наголошує, що кожний окремий суддя повинен робити все можливе для підтримання судової незалежності на інституційному та особистому рівнях; судді повинні поводитися гідно під час виконання посадових обов`язків та в особистому житті [пункти 29, 50 Висновку КРЄС до уваги Комітету Міністрів Ради Європи № 3 (2002)]. «Суспільна довіра та повага до судової влади є гарантіями ефективності системи правосуддя: поведінка суддів… розглядається громадськістю як неодмінна складова довіри до судів» (пункт 22 Висновку № 3 (2002) КРЄС).
194. У пункті 9 Висновку № 3 (2002) КРЄС констатовано, що довіра до судової системи є надзвичайно важливою в контексті глобалізації спорів та зростання доступу до судових рішень. Також у державі, яка керується верховенством права, громадськість має очікувати прийняття загальних принципів, які відповідали б вимогам справедливого суду та забезпечували б основоположні права. Обов`язки, покладені на суддів, мають визначатися так, щоб гарантувати неупередженість суддів та їхню ефективну діяльність.
195. Стандарти етичної поведінки, яких має додержуватися суддя (наряду із загальновизнаними морально-етичними вимогами), встановлені Кодексом суддівської етики (затверджений ІХ черговим з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року) відповідно до статті 58 Закону № 1402-VІІІ, який співзвучний у цьому аспекті з актами міжнародних організацій [до прикладу, Економічної і соціальної ради ООН, КРЄС (як дорадчого органу Ради Європи)]. Один із таких стандартів вимагає дотримання суддею належної поведінки не лише під час здійснення правосуддя, а й поза виконанням своїх суддівських обов`язків, тобто у приватному житті.
196. Згідно зі статтями 1, 3 Кодексу суддівської етики суддя повинен бути прикладом неухильного додержання вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, а також дотримання високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду. Суддя має докладати всіх зусиль до того, щоб, на думку розсудливої, законослухняної та поінформованої людини, його поведінка була бездоганною.
197. Незалежність судді під час здійснення правосуддя є передумовою дії принципу верховенства права та невід`ємною складовою справедливого суду (стаття 5 зазначеного Кодексу).
198. Згідно зі статтею 14 цього Кодексу [в редакції, яка діяла на момент вчинення дисциплінарного проступку] суддя повинен уникати позапроцесуальних стосунків з одним із учасників або його представником у справі за відсутності інших учасників процесу.
199. Подібні положення закріплені також і в чинній редакції статті 14 Кодексу суддівської етики, відповідно до якої суддя не має допускати позапроцесуальних взаємовідносин з учасниками судового процесу у справі, що перебуває у його / її провадженні. Суддя має уникати поведінки, що може викликати сумнів чи створити враження про наявність у судді прихильності чи упередженого ставлення до учасників справи чи їх представників.
200. Високі стандарти поведінки полягають у тому, що суддя як на роботі, так і поза її межами, в повсякденному житті, має демонструвати таку поведінку, щоб учасники процесу та оточуючі бачили в ньому еталон порядності і справедливості - високоморальну, чесну, стриману, врівноважену людину. Суддя має не лише подавати особистий приклад, але й пропагувати етичну поведінку серед учасників процесу та оточуючих, вимагати етичної поведінки від інших. Неналежна поведінка суддів підриває упевненість громадян у справедливості судової системи. Судді мають усвідомлювати і пам`ятати, що вони перебувають під постійним та пильним контролем громадськості (Коментар до Кодексу суддівської етики, затверджений рішенням Ради суддів України від 04 лютого 2016 року № 1).
201. Вимоги до поведінки судді як до такої, що має відповідати високому статусу його посади, встановлюють і Бангалорські принципи поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалені Резолюцією Економічної та соціальної ради ООН 27 липня 2006 року за № 2006/23 (пункт 4.2 цих Принципів). Відповідно до згаданих Принципів дотримання етичних норм, демонстрація дотримання етичних норм є невід`ємною частиною діяльності суддів. Постійна увага з боку суспільства покладає на суддю обов`язок прийняти низку обмежень, і хоча пересічному громадянину ці обов`язки могли б здатися обтяжливими, суддя приймає їх добровільно та охоче. Поведінка судді має відповідати високому статусу його посади.
202. Серед етичних вимог до суддів, що містяться у зазначених Бангалорських принципах поведінки суддів, є, зокрема, така - у своїх особистих стосунках з адвокатами, що мають постійну практику в суді, де розглядає справи цей суддя, суддя уникає ситуацій, що могли б викликати обґрунтовану підозру чи створити видимість наявності у судді певних схильностей чи упередженого ставлення (пункт 4.3).
203. У параграфах 3, 6 Висновків першої експертної комісії Міжнародної асоціації суддів «Правила етичної поведінки суддів, їх застосування та дотримання» (2004 рік) зазначено, що професійні стандарти відображають ту модель поведінки, до якої судді мають прагнути, та підкреслено потребу розмежовувати поняття порушення професійних стандартів та дисциплінарних проступків.
204. Європейська асоціація суддів у пункті 2 Резолюції (м. Тронхейм, 27 вересня 2007 року) наголосила, що суддя може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності лише у випадках, коли мала місце не гідна його звання поведінка, наслідки якої є настільки серйозними і жахливими, що потребують накладення дисциплінарних стягнень.
205. Тож попри всю важливість дотримання суддею стандартів суддівської етики підставою дисциплінарної відповідальності судді може бути не будь-яка поведінка, що свідчить про недотримання суддею норм суддівської етики та стандартів поведінки, а лише та, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя.
206. Відтак особливості посади професійного судді полягають в уособленні державної влади шляхом здійснення правосуддя на засадах верховенства права, законності та справедливості, а статус судді передбачає найвищий рівень правової свідомості та професійної відповідальності перед суспільством.
207. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що суддя є центральною фігурою в процесі здійснення правосуддя, і його відповідальність включає не тільки ухвалення рішення. Посада судді покладає на нього додаткові обмеження та обов`язки, які водночас є етичними стандартами, що формують модель поведінки, яку суддя повинен ставити за мету і якої повинен дотримуватися. Зокрема, запорукою утвердження довіри до суду має бути законослухняна і добропорядна поведінка суддів у повсякденному житті.
208. Велика Палата Верховного Суду резюмує, що суддя є носієм вищої справедливості, еталоном та гарантом правопорядку, тому має гідно сприймати зауваження суспільства, адже він є інституцією, яка працює для людей. Судова влада має бути опорою для суспільства навіть в екстремальних умовах.
209. У пункті 10 Висновку КРЄС від 06 грудня 2024 року № 27 (2024) про дисциплінарну відповідальність суддів зауважено, що повноваження судді пов`язані з цінностями правди, справедливості, чесності та свободи. Судді повинні виконувати свої обов`язки відповідно до найвищих стандартів професійної поведінки, щоб виконувати їхню конституційну роль. Наслідком того, що суспільство наділяє судову владу такими широкими повноваженнями, є те, що повинні існувати певні засоби притягнення суддів до відповідальності і навіть усунення їх з посади у випадках настільки серйозних порушень, що це виправдовує такий засіб. Особливо це стосується випадків суддівської корупції, які докорінно підривають довіру суспільства до безсторонності та незалежності суддів. Дисциплінарна відповідальність є засобом забезпечення дотримання суддями своїх обов`язків. Отже, вона сприяє підтримці довіри суспільства при здійсненні правосуддя.
210. Судді мають бути моральним взірцем чесності та бездоганності, відображати фундаментальні цінності суспільства, що зумовлює високу довіру громадян до влади, що дуже важливо для українського суспільства. Цей ідеал - це орієнтир для формування незалежної судової влади. 
211. Недотримання цих вимог може призвести до втрати довіри до суду іншими учасниками судового процесу та суспільством загалом.
212. Потрібно пам`ятати, що дисциплінарна відповідальність суддів - це передовсім не покарання, а механізм забезпечення якості правосуддя. Обмеження можливості використання доказів, отриманих у кримінальному провадженні, фактично унеможливило б притягнення до відповідальності суддів за найсерйозніші порушення, що суперечить принципу верховенства права.
213. Повертаючись до обставин цієї конкретної справи, Велика Палата Верховного Суду зосереджує свою увагу на пункті 4 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII та має надати відповідь, чи містить оскаржуване рішення ВРП посилання на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких Рада зробила відповідні висновки.
214. Оцінюючи оскаржуване рішення ВРП в аспекті конвенційних вимог до справедливого судового рішення, на яке має рівнятися й ВРП, а також в контексті доводів скаржника про наявність визначеної пунктом 4 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII підстави для його скасування, а саме у зв`язку з браком в оскаржуваному рішенні посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків, Велика Палата керується такими міркуваннями.
Щодо можливості використання інформації, зафіксованої в протоколах НСРД у дисциплінарному провадженні
215. Відповідно до змісту оскаржуваного рішення підставою для притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності із застосуванням до нього дисциплінарного стягнення у виді внесення подання про звільнення з посади судді став висновок Другої Дисциплінарної палати, з яким погодилася ВРП, про вчинення цим суддею істотного дисциплінарного проступку, який виразився у позапроцесуальному спілкуванні судді ОСОБА_1 з ОСОБА_16 з корисливою метою для координації дій, щоб забезпечити ухвалення суддею судових рішень на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_11 .
216. Дисциплінарний орган для свого висновку про вчинення суддею ОСОБА_1 дисциплінарного проступку використав інформацію, яка відображена, зокрема, в матеріалах кримінального провадження, в тому числі в протоколах НСРД, але лише ту і в такому обсязі, яка доводить існування події вчинення дисциплінарного проступку - позапроцесуальне спілкування судді зі сторонніми особами щодо конкретних предметних, притаманних саме для діяльності судді дій, що мали чинитися з певною очевидною метою і вигодою. Саме такі дії суддя, принаймні на дисциплінарному рівні, який прописує дотримуватися твердо встановлених обов`язкових унормованих правил поведінки ведення судового провадження, а звідси - утримуватися від їхнього порушення, не міг і не може чинити за будь-яких обставин, за будь-яких умов і за будь-якої правничої ситуації.
217. Передусім Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що виняткові повноваження встановлювати відсутність або наявність у діях судді складу дисциплінарного проступку надані дисциплінарному органу - Дисциплінарним палатам ВРП. Велика Палата Верховного Суду натомість повинна визначити, чи відповідає рішення про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності приписам частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII, чи не є це рішення очевидно свавільним / безпідставним та чи не порушує воно загальноприйнятні засади права.
218. У контексті справи, що розглядається, Велика Палата Верховного Суду повторює, що дисциплінарний проступок та кримінальне правопорушення не є тотожними поняттями. Дисциплінарний орган не досліджує питання вини суддів у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки перебіг кримінального провадження не має значення для розгляду питання про дисциплінарну відповідальність судді, крім випадків, прямо визначених Законом № 1402-VIII. Також дисциплінарний орган не оцінює докази щодо їх належності та допустимості загалом та, зокрема, у кримінальному провадженні, а лише надає правову оцінку ознакам у поведінці судді, які можуть підтверджувати наявність або відсутність складу дисциплінарного проступку та ступінь його вини. Встановлені під час дисциплінарного провадження факти та обставини мають значення тільки для ухвалення Дисциплінарною палатою рішення в межах своїх повноважень і не свідчать про доведеність вини особи у вчиненні адміністративних або кримінальних правопорушень.
219. З огляду на те, що дисциплінарна і кримінальна відповідальність є відмінними видами юридичної відповідальності, а також на те, що у дисциплінарному провадженні діє принцип автономності, відповідно до якого дисциплінарне провадження розглядається незалежно від розгляду кримінального провадження, тому притягнення до дисциплінарної відповідальності судді та одночасне здійснення стосовно нього кримінального провадження не суперечать принципам справедливості та пропорційності, а отже, не є подвійним притягненням до відповідальності за одне й те саме порушення.
220. Автономність дисциплінарного провадження стосовно суддів досягається тим, що, незалежно від притягнення судді до кримінальної відповідальності, ВРП як належний дисциплінарний орган має повноваження вирішувати питання щодо допущення суддею дисциплінарного проступку, з`ясовувати його склад та визначати відповідальність.
221. Європейська Комісія «За демократію через право» (Венеційська Комісія) 13 березня 2017 року на 110-й пленарній сесії схвалила Висновок № 880/2017 щодо кримінальної відповідальності суддів, у пункті 53 якого зазначено таке: «Кримінальна і дисциплінарна відповідальності не є взаємовиключними: дисциплінарні санкції можуть так само застосовуватися у кримінальній справі з виправдувальним вироком, крім того, той факт, що кримінальну справу не порушено через неможливість встановити кримінальну провину або факти, не означає, що відповідним суддею не було скоєно жодних дисциплінарних порушень, саме через різний характер обох типів відповідальності»; «важливість незалежності суддів під час виконання ними суддівських функцій не означає, що судді не повинні нести відповідальності. Потрібно забезпечити баланс між їхньою недоторканністю як засобом захисту від тиску і неправомірних дій з боку органів влади та приватних осіб (функціональна недоторканність) і тим фактом, що вони не повинні бути над законом (відповідальність)»; «якщо неправомірна поведінка судді здатна підірвати суспільну довіру до судової влади, в інтересах суспільства порушити дисциплінарне провадження щодо цього судді».
222. Відповідно до сформульованого підходу інформація, яка встановлена під час розслідування кримінального провадження, може бути використана для дисциплінарної відповідальності, навіть у разі, коли у кримінальному провадженні недостатньо доказів для доведення вини у скоєнні конкретного злочину.
223. Правила національного кримінального процесуального законодавства визначають, що НСРД проводяться у випадках, якщо відомості про кримінальне правопорушення та особу, яка його вчинила, неможливо отримати в інший спосіб, наприклад шляхом гласних слідчих (розшукових) дій. 
224. У частині третій статті 254 КПК України, яка визначає заходи щодо захисту інформації, отриманої в результаті проведення негласних слідчих (розшукових) дій, зазначено, що виготовлення копій протоколів про проведення негласних слідчих (розшукових) дій та додатків до них до прийняття рішення про їх розсекречування у порядку, визначеному законодавством, не допускається.
225. Водночас відповідно до частини першої статті 222 КПК України відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим.
226. У частині першій статті 255 КПК України визначено, що відомості, речі та документи, отримані в результаті проведення негласних слідчих (розшукових) дій, які прокурор не визнає необхідними для подальшого проведення досудового розслідування, повинні бути невідкладно знищені на підставі його рішення, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті та статтею 256 цього Кодексу.
227. Згідно із частиною другою статті 255 КПК України забороняється використання зазначених у частині першій цієї статті матеріалів для цілей, не пов`язаних з кримінальним провадженням, або ознайомлення з ними учасників кримінального провадження чи будь-яких інших осіб.
228. Проте частина друга статті 255 КПК України має тлумачитися і застосовуватися з урахуванням частини першої цієї статті, а також назви статті, яка визначає сферу застосування усіх приписів, вміщених у ній.
229. Оскільки стаття 255 КПК України має назву «Заходи щодо захисту інформації, яка не використовується у кримінальному провадженні», то заборони у частині другій поширюються на ту інформацію, яка не використовується у відповідному кримінальному провадженні.
230. Це відповідає телеологічному тлумаченню правової норми, спрямованому на з`ясування її змісту через мету, цілі та завдання, задля яких цю норму було прийнято, а також її системному тлумаченню, яке передбачає з`ясування справжнього змісту правової норми шляхом аналізу її зв`язків з іншими нормами.
231. Наведений підхід до тлумачення частини другої статті 255 КПК України підтверджується логікою законодавця, зокрема змістом приписів наступної статті 256 цього Кодексу, частина перша якої визначає, що протоколи щодо проведення негласних слідчих (розшукових) дій, аудіо- або відеозаписи, фотознімки, інші результати, здобуті за допомогою застосування технічних засобів, вилучені під час їх проведення речі і документи або їх копії можуть використовуватися в доказуванні на тих самих підставах, що і результати проведення інших слідчих (розшукових) дій під час досудового розслідування.
232. Отже, інформація, яка міститься в протоколах НСРД, може ставати доказами у відповідному кримінальному провадженні і може бути оцінена судом у цьому кримінальному провадженні разом з іншими доказами.
233. Тож фактично критерієм розмежування між предметами правового регулювання статті 255 КПК України та статті 256 цього Кодексу є принцип належності доказів, визначений у статті 85 КПК України, за яким належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
234. Відповідно стаття 256 КПК України застосовується до усіх доказів, зібраних у кримінальному провадженні, зокрема й інформації, зафіксованої у протоколах НСРД, які відповідають критерію належності, тобто до тих фактичних даних, що стосуються предмета доказування у кримінальному провадженні чи обставин, які мають значення для цього провадження.
235. І навпаки, до відомостей, речей та документів, отриманих у результаті проведення НСРД, що не відповідають критерію належності доказів та містять інформацію, яка не є потрібною для подальшого досудового розслідування, є застосовними приписи статті 255 КПК України, і наслідком реалізації цього правила для регулювання спірних правовідносин є знищення згаданої інформації як такої, що не може використовуватися у кримінальному провадженні.
236. Відповідно очевидним є те, що правила статті 255 КПК України, яка у певних випадках забороняє використання матеріалів НСРД для цілей, не пов`язаних з кримінальним провадженням, до інформації, зафіксованої в протоколах НСРД, які є частиною кримінального провадження, не застосовуються взагалі.
237. Також у КПК України врегульовано випадки, умови та порядок того, хто і як має діяти у разі, коли в результаті проведення НСРД виявлено ознаки кримінального правопорушення, яке не розслідується у даному кримінальному провадженні. У такому разі закон (стаття 257 КПК України) не забороняє використати отриману інформацію в іншому кримінальному провадженні, але визначає, що таке використання є можливим тільки на підставі ухвали слідчого судді, яка постановляється за клопотанням прокурора. Також у такому разі передання інформації, одержаної внаслідок проведення НСРД, здійснюється тільки через прокурора.
238. За обставинами справи, що розглядається, НАБУ та САП надали дозволи на використання і розголошення документів (відомостей) досудового розслідування кримінального провадження в межах дисциплінарного провадження відповідно до статті 222 КПК України. Інформація, зафіксована в протоколах НСРД, використовується у кримінальному провадженні № 52023000000000312 від 13 липня 2023 року, тому заборони частини другої статті 255 КПК України у цьому випадку незастосовні.
239. Отже, у цій справі протоколи НСРД є частиною кримінального провадження, їх розсекречено й дозволено для використання уповноваженою особою в інших цілях, зокрема, у дисциплінарному провадженні, що не суперечить легітимній меті здобуття цих матеріалів.
240. Додатково Велика Палата Верховного Суду враховує й те, що під час обрання ОСОБА_1 запобіжного заходу слідчий суддя ВАКС, з яким погодилася колегія суддів Апеляційної палати ВАКС, дійшов переконання, що обґрунтованість підозри ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження в їх сукупності, зокрема й протоколами про результати проведення НСРД.
241. Тобто фактично попередню оцінку матеріалів НСРД здійснили слідчий суддя ВАКС та колегія суддів Апеляційної палати ВАКС під час обрання судді запобіжного заходу.
242. Надалі ВРП за клопотаннями заступника Генерального прокурора - керівника САП вирішувала питання про відсторонення та про продовження строку тимчасового відсторонення судді ОСОБА_1 від здійснення правосуддя у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності. Тож на час ухвалення рішень про відсторонення судді від здійснення правосуддя ВРП вже були відомі обставини вчинення кримінального правопорушення та вона була обізнана з матеріалами досудового розслідування, зокрема й з протоколами НСРД.
243. До того ж Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що кримінальне процесуальне право є самостійною галуззю законодавства України з визначеною сферою застосування його приписів. КПК України регулює винятково порядок кримінального провадження, про що зазначено в статті 1 цього Кодексу, тому правила КПК України не можуть бути застосовані в контексті заборони використання тих чи інших доказів у дисциплінарному провадженні. Відповідно правила КПК України не є тими правилами, якими має керуватися ВРП у дисциплінарному провадженні, оскільки сфера регулювання дисциплінарного провадження, за визначенням ЄСПЛ, є ближчою до сфери цивільного, а не кримінального права.
244. Здійснення дисциплінарного провадження є самостійною сферою законодавчого регулювання й до правил його здійснення не можуть бути застосовані заборони, які сформулював законодавець з метою врегулювання порядку притягнення особи до кримінальної відповідальності.
245. Процедура доказування в межах дисциплінарного провадження стосовно суддів визначена спеціальним законодавством - Законом № 1402-VIII та Законом № 1798-VIII, яке не містить обмежень щодо допустимості доказів, зокрема й таких доказів, що отримані як результат проведення НСРД.
246. Тож якщо внаслідок проведення НСРД у кримінальному провадженні була виявлена інформація про ознаки дисциплінарного проступку, то закон не забороняє компетентному дисциплінарному органу на самостійних правових підставах, здобутих в рамках дисциплінарного провадження, послуговуватися такою інформацією у разі, коли вона через прокурора на підставі закону була передана для використання.
247. Спеціальне в спірних правовідносинах законодавство, а саме частина шістнадцята статті 49 Закону № 1798-VIII, визначає, що підстава для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності вважається встановленою Дисциплінарною палатою ВРП за результатами розгляду дисциплінарної справи, якщо докази, надані та отримані в межах дисциплінарного провадження, є чіткими та переконливими для підтвердження існування такої підстави. Чіткими та переконливими є докази, які з точки зору звичайної розсудливої людини у сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, що є підставою для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
248. Особливістю процесу притягнення судді до дисциплінарної відповідальності є те, що дисциплінарний орган фактично діє на підставі та засадах так званого «інквізиційного процесу», оскільки не тільки вирішує юридичний спір, а й має право збирати докази за власною ініціативою. Даючи відповідь щодо можливості використання певних доказів, зокрема інформації, зафіксованої в протоколах НСРД, Дисциплінарна палата та ВРП не мають права покладатися на результати оцінки інших органів, а здійснюють таку оцінку самостійно та врешті відповідають на питання, чи є надані докази чіткими і достатньо переконливими, щоб об`єктивно стверджувати про вчинення суддею певного дисциплінарного правопорушення.
249. Отже, Закон № 1798-VIII наділяє Дисциплінарні палати та ВРП винятковими повноваженнями щодо здійснення дисциплінарних проваджень стосовно суддів та ухвалення рішень про притягнення або про відмову у притягненні судді до дисциплінарної відповідальності на підставі власної оцінки дисциплінарним органом доказів, наданих / отриманих у межах дисциплінарного провадження, їх чіткості та переконливості для підтвердження наявності підстав дисциплінарної відповідальності судді.
250. Спеціальне законодавство не встановлюєвимог щодо належності та допустимості доказів у дисциплінарному провадженні, як і не визначає обов`язку дисциплінарного органу встановлювати ті або інші обставини на підставі винятково прямих доказів. Дисциплінарний орган повинен встановити чіткість та переконливість всіх доказів, якими можуть бути, зокрема й відомості, зафіксовані в протоколах НСРД, та надати правову оцінку обставинам наявності або браку в поведінці судді ознак дисциплінарного проступку.
251. За обставинами справи, що розглядається, інформацію про ознаки дисциплінарного проступку дисциплінарний орган отримав з відеозаписів, протоколів допиту  ОСОБА_13 та ОСОБА_9 , протоколу огляду та вручення грошових коштів, протоколів обшуку, висновків експерта та інших окремих матеріалів кримінального провадження №52023000000000312 від 13 липня 2023 року, а також з протоколів НСРД, які, як констатувала Велика Палата Верховного Суду, за спеціальним законом не відносяться до тих, з яких не можна отримати відомості про обставини вчинення дисциплінарного проступку.
252. До того ж ВРП врахувала не лише згадані докази, а й поведінку власне ОСОБА_1 , який не навів обґрунтованого пояснення своєї версії подій, про які йшлося в матеріалах досудового слідства та рішенні Дисциплінарної палати ВРП.
253. Отже, встановлені дисциплінарним органом та Радою обставини цього дисциплінарного провадження стали результатом комплексного дослідження усіх зібраних у згаданому провадженні доказів, сукупність яких стала настільки переконливою, щоб зробити зазначені ствердні висновки про вчинення дій, які загалом підривають авторитет правосуддя. ОСОБА_1 натомість, маючи право заперечувати той факт, в якому його звинувачують, не запропонував свою розумну версію подій, які відбулися.
254. Суд установив, що НАБУ та САП надали дозволи на використання і розголошення документів (відомостей) досудового розслідування кримінального провадження в межах дисциплінарного провадження відповідно до статті 222 КПК України. ВРП врахувала зазначену обставину та вважала, що немає підстав стверджувати, що ці докази отримані в незаконний спосіб, підроблені чи спотворені.
255. Велика Палата Верховного Суду дійшла переконання, що оскільки відомості, зазначені в протоколах про результати проведення НСРД розсекречені на законних підставах, то дисциплінарний орган під час дисциплінарного провадження може досліджувати ці протоколи та надавати оцінку викладеній у них інформації, а також всім доказам сукупно на предмет наявності у діях судді складу дисциплінарного проступку, здійснюючи натомість самостійну оцінку таких дій та обставин справи, зокрема й у контексті дотримання суддями правил службової та професійної етики.
256. Висновок щодо можливості використання таких доказів під час дисциплінарного провадження за подібних обставин Велика Палата Верховного Суду неодноразово робила у своїх постановах від 08 квітня 2021 року 
у справі № 11-238сап20, від 13 травня 2021 року (провадження № 11-197сап20), від 14 липня 2022 року (провадження № 11-168сап21), від 30 травня 2024 року у справі № 990SCGC/3/24 (провадження № 11-22сап24), від 12 грудня 2024 року у справі № 990SCGC/16/24 (провадження № 11-168сап24), від 03 липня 2025 року у справі № 990SCGC/14/25 (провадження № 11-137сап25).
257. Велика Палата Верховного Суду керується тим, що єдність судової практики є фундаментальною засадою здійснення судочинства і визначається тим, що має гарантувати стабільність правопорядку, об`єктивність і прогнозованість правосуддя. Застосування ж судами різних підходів до тлумачення законодавства, навпаки, призводить до невизначеності закону, його суперечливого та довільного застосування. Також єдність судової практики є складовою принципу правової визначеності.
258. Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11(2008) про якість судових рішень зазначила, що судді повинні послідовно застосовувати закон. Однак коли суд вирішує відійти від попередньої практики, про це потрібно чітко зазначати в рішенні (пункт 49).
259. З метою гарантування юридичної визначеності Велика Палата Верховного Суду має відступати від попередніх висновків Верховного Суду лише за наявності для цього належної підстави. Так, вона може повністю відмовитися від певного висновку на користь іншого або конкретизувати попередній висновок, застосувавши відповідні способи тлумачення юридичних норм. З метою забезпечення єдності та сталості судової практики причинами для відступу від висловленого раніше висновку можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту, через які застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку суспільних відносин у певній сфері або їх правового регулювання.
260. Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду не встановила підстав для відступу від її вже сформованої практики щодо можливості використання інформації, отриманої в результаті НСРД, у дисциплінарній справі, оскільки з моменту її формування суспільний контекст не змінився, як і не змінилися законодавчі норми, що регулюються відповідні правовідносини, а також не виявлено вад у попередньому правозастосуванні, які б зумовлювали потребу перегляду усталеного підходу.
261. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що зміна її усталеної практики без змін законодавства та змін у суспільних відносинах є невиправданою. Така практика щодо можливості використання інформації, отриманої в результаті НСРД, у дисциплінарній справі склалася ще у 2018 році, і вона виявилася ефективною для очищення судової влади від її недоброчесних представників. Тож зміна практики за браком обов`язкових для цього підстав є недопустимою.
262. Ураховуючи викладене, а також зміст спеціального законодавства, яке регулює порядок притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, Велика Палата Верховного Суду відхиляє доводи скарги про недопустимість використання інформації, зафіксованої в протоколах НСРД, для цілей дисциплінарного провадження.
Оцінка законності, легітимності мети та пропорційності втручання в гарантоване статтею 8 Конвенції право на повагу до особистого життя в аспекті доступу до обраної професії судді
263. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
264. Критеріями сумісності заходу втручання у право на повагу до особистого життя з гарантіями статті 8 Конвенції є таке: чи було втручання; чи було таке втручання виправданим згідно із законом, необхідним в демократичному суспільстві, чи існувала законна мета втручання, чи дотримано принцип пропорційності. 
265. Порушення статті 8 Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий.
266. Тож насамперед Велика Палата Верховного Суду має з`ясувати, чи відбулося втручання у право на повагу до особистого життя в аспекті доступу до обраної професії судді ОСОБА_1 та чи було це втручання законним.
267. Стаття 31 Основного Закону України визначає, що кожному гарантована таємниця листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції. Винятки можуть бути встановлені лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинові чи з`ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо.
268. Наведені приписи гарантують, що телефонні розмови та кореспонденція є конфіденційними, проте все ж визначають винятки із цього загального правила, які можуть бути встановлені лише судом та виключно у визначених законом випадках, а саме: з метою запобігти злочинові чи з`ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо.
269. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що приписи статті 31 Конституції України не порушено з таких міркувань.
270. Згадані правила національного законодавства перегукуються з практикою ЄСПЛ щодо розгляду скарг за статтею 8 Конвенції. Так, ЄСПЛ зазначав, що стеження повинно мати на меті виявлення істини. Оскільки це є серйозним втручанням у право на повагу до кореспонденції, воно повинно ґрунтуватися на «законі», який є особливо точним (Case of Huvig v. France, 24 квітня 1990 року, заява № 11105/84, § 32).
271. У пунктах 34, 36 рішення від 10 лютого 2009 року, заява № 25198/02, у справі «Йордачі та інші проти Молдови» (Iordachi and Others v. Moldova) ЄСПЛ виснував, що сама наявність законодавства має наслідком для всіх, хто може потрапити під його дію, загрозу стеження; ця загроза неминуче зачіпає свободу спілкування між користувачами поштових та телекомунікаційних послуг і відтакє «втручанням державної влади» у здійснення права заявників на повагу до кореспонденції.Таке втручання виправдовується положеннями пункту 2 статті 8 лише тоді, коли воно здійснюється «відповідно до закону», переслідує одну або декілька законних цілей, зазначених у пункті 2, та є «необхідним у демократичному суспільстві»для досягнення мети або цілей.
272. У пунктах 81-90 рішення від 18 січня 2022 року, заява № 14833/18, у справі «Адомайтіс проти Литви» (Adomaitis v. Lithuania) Суд ствердив, що перехоплення телефонних розмов заявника, зберігання цієї інформації та її розкриття в дисциплінарному провадженні, що зрештою призвело до його звільнення, становило втручання в його право на повагу до приватного життя.Суд наголосив, що прослуховування телефонних розмов є дуже серйозним втручанням у права особи, і що лише дуже серйозні обставини, що ґрунтуються на обґрунтованій підозрі щодо того, що особа причетна до серйозної злочинної діяльності, повинні братися як підстава для його дозволу. Відповідаючи на питання, чи було втручання виправданим у контексті пункту 2 статті 8 Конвенції, потрібно тлумачити цей пункт вузько, оскільки він передбачає виняток із права, гарантованого Конвенцією. Повноваження щодо таємного спостереження за громадянами, що характеризують поліцейську державу, є допустимими згідно з Конвенцією лише тією мірою, якою це суворо необхідно для захисту демократичних інституцій. Для того, щоб встановлене втручання не порушувало статтю 8, воно, перш за все, мало бути «відповідно до закону», умова, яка була виконана в цій справі, враховуючи, що втручання мало підставу в Законі про кримінальну розвідку, а також цей захід був санкціонований судом. Відповідно дозвіл на початок моніторингу телефонних розмов заявника мав правову підставу в національному законодавстві. Такий самий висновок є справедливим і щодо використання цих матеріалів у дисциплінарному провадженні, оскількице дозволено прокурором на підставі статті 19 § 3 Закону про кримінальну розвідку.Щодо законної мети, то Суд зазначив, що заявника підозрювали у діяльності, пов`язаній з корупцією, - наданні кращих умов, а також стимулів ув`язненим - для особистої вигоди. Тож ЄСПЛ постановив, що втручання переслідувало законну мету - запобігання заворушенням чи злочинам, а також захист прав і свобод інших - відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Звернувшись до питання необхідності та пропорційності втручання, ЄСПЛ відзначив, що не може встановити, що дозвіл був безпідставним або що спостереження було «загальним» чи «дослідницьким». Суд також повторив, що тлумачення та застосування національного законодавства є першочерговою компетенцією національних органів влади, зокрема судів. Щодо пропорційності використання цієї інформації в дисциплінарному провадженні, Суд надавваги становищу заявника як начальника в`язниці та серйозності розслідуваних дій і виснував, що той факт, що стосовно заявника не було розпочато кримінальне розслідування, саме собою не робить використання отриманої інформації незаконним у дисциплінарному провадженні. А також ЄСПЛ врахував, щодисциплінарні правопорушення, скоєні заявником, були встановлені на основі сукупності доказів, і заявник не оскаржував достовірність інформації, зібраної під час дисциплінарного розслідування. Відповідно ЄСПЛ констатував, що порушення статті 8 Конвенції не було.
273. Звертаючись до обставин справи, що розглядається, Велика Палата Верховного Суду вважає, що мало місце втручання у право ОСОБА_1 , гарантоване статтею 8 Конвенції. Втім таке втручання є законним, оскільки НСРД проведені на підставі закону - приписів КПК України, а також санкціоновані ухвалами слідчого судді ВАКС з метоюз`ясувати істину під час розслідування кримінальної справи № 52023000000000312 від 13 липня 2023 року, що відповідає правилам статті 31 Конституції України та узгоджується з практикою ЄСПЛ.
274. Тож первісно збір доказів шляхом проведення НСРД відбувся на підставі норм КПК України, які визначають підстави та порядок вчинення цих дій. Надалі відповідно до статті 222 згаданого Кодексу дисциплінарний орган отримав дозвіл на використання і розголошення документів (відомостей) досудового розслідування кримінального провадження в межах дисциплінарного провадження.
275. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що Друга Дисциплінарна палата та ВРП самостійно не ініціювали та не здійснювали у дисциплінарному провадженні стосовно судді ОСОБА_1 дій, що підпадають під регулювання статті 31 Основного Закону України, тож вони не допустили порушень цієї статті.
276. Оцінюючи існування легітимної мети втручання та дотримання принципу пропорційності, Велика Палата Верховного Суду керується насамперед тим, що відповідно до принципу індивідуального підходу суд повинен у кожному випадку вирішувати питання пропорційності з урахуванням фактичних обставин конкретної справи, оскільки в одному випадку обмеження буде пропорційним, а в іншому випадку те саме обмеження не вважатиметься пропорційним.
277. Потрібно відзначити, що питання функціонування судової влади становить значний суспільний інтерес. 
278. У Звіті Єврокомісії щодо прогресу України в межах Пакета розширення Європейського Союзу, який охоплює період з 01 вересня 2024 року до 01 вересня 2025 року, Єврокомісія відзначила, що ефективна (незалежна, високоякісна та дієва) судова система та ефективна боротьба з корупцією мають першочергове значення, як і дотримання основоположних прав на законодавчому рівні та на практиці.
279. ЄСПЛ у рішенні від 24 червня 2025 року у справі «Pacurar проти Румунії», заява № 17985/18, § 31, звернув увагу на те, що підтримка доброчесності на державній посаді та запобігання корупції є інтересами, яким Рада Європи та Суд надають великого значення.
280. У цьому контексті також варто згадати про рішення ЄСПЛ від 12травня 2015 року, заява № 36862/05,у справі «Гогітідзе та інші проти Грузії» (Gogitidze and Others v. Georgia). За обставинами цієї справи, колишнього державного міністра було звинувачено у зловживанні владою та шантажі, а також було конфісковано його майно та майно близьких родичів з посиланням на те, що така конфіскація та відповідне законодавство служить суспільним інтересам посилення боротьби з корупцією. ЄСПЛ з`ясовував, чи порушено статтю 1 Першого протоколу до Конвенції та за наслідками вирішення справи констатував, що втручання є законним і переслідує легітимну мету боротьби з корупцією на державній службі. Щодо пропорційності ЄСПЛ постановив, що заходи стосовно вилучення є пропорційними, навіть якщо обвинуваченого не засуджено, і що незаконне придбання відповідного майна не вимагає доказів «поза розумним сумнівом». Натомість доказ на основі балансу ймовірностей або високої ймовірності незаконного походження, у поєднанні з нездатністю власника довести протилежне, був визнаний достатнім для цілей тесту на пропорційність згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Також постановив, що захід щодо вилучення може бути застосований не лише до осіб, безпосередньо обвинувачених, але й до їхніх родичів, які, як вважається, придбали майно неофіційно, незаконно або без необхідної добросовісності. Тож ЄСПЛ у цій справі вирішив, що втручання не може вважатися свавільним або таким, що не відповідає вимозі пропорційності згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, адже було досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та необхідністю захисту основних прав особи.
281. Хоча справа «Гогітідзе та інші проти Грузії» не пов`язана з питанням допустимості використання у дисциплінарних провадженнях інформації, отриманої в результаті НСРД, втім вона має важливе значення для розуміння пропорційності втручання держави в основні права особи з метою досягнення згаданої легітимної мети.
282. Відповідно, за аналогією з описаною у справі «Гогітідзе та інші проти Грузії» ситуацією щодо констатованої законності, легітимності та пропорційності конфіскації майна держслужбовця у разі розслідування його причетності до вчинення корупційного злочину можна стверджувати про те, що цим критеріям відповідатиме й звільнення судді, стосовно якого здійснюється кримінальне провадження в разі існування чітких і переконливих доказів вчинення ним, зокрема, позапроцесуального спілкування зі сторонніми особами щодо конкретних предметних, притаманних саме для діяльності судді дій, що мали чинитися з певною очевидною метою, у разі ненаведення суддею обґрунтованого пояснення своєї версії подій, які відбулися та які ставляться йому у провину. Такий підхід відповідатиме проєвропейському розвитку України та забезпечить функціонування ефективної, незалежної, високоякісної та дієвої судової системи.
283. Наведене вище, в аспекті принципу індивідуального підходу до вирішення питання пропорційності, узгоджується з таким підходом ЄСПЛ, як правовий прагматизм, який фокусується не лише на букві закону, але й на практичних наслідках, ефективності захисту прав та реальних обставинах справ, зважуванні конкуруючих цінностей з урахуванням конкретних обставин,що дозволяє адаптувати право до мінливих суспільних умов та забезпечити реальний, а не лише формальний захист. Тобто правовий прагматизм ставить на перше місце реальну справедливістьта дієвий захист прав, а не лише виключно дотримання юридичних норм.
284. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що для обґрунтованого застосування правового прагматизму фактор часу є надзвичайно доречним. У цьому контексті варто враховувати, що вже досить тривалий час Україна живе в умовах, коли щодня доводиться шукати баланс між безпекою і свободою, між публічним інтересом і правами людини. Умови війни розширюють межі розсуду держави, проте навіть в цих надскладних умовах війни Україна дотримується принципу верховенства права та не скасовує конвенційні гарантії й не обмежує права людини більше, ніж цього вимагає ситуація.
285. ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що завдяки безпосередньому знанню свого суспільства та його потреб національні органи влади в принципі мають кращі можливості, ніж міжнародний суддя, вирішити, що є «в суспільних інтересах». Відповідно до системи захисту, встановленої Конвенцією, саме національні органи влади повинні провести початкову оцінку існування проблеми, що викликає суспільне занепокоєння та вимагає певних заходів втручання (Terazzi Srl v. Italy, № 27265/95 , § 85, 17 жовтня 2002 року, та Wieczorek v. Poland, № 18176/05 , § 59, 08 грудня 2009 року). Також Конвенція зазвичай надає державі широкі межі розсуду, коли йдеться про загальні заходи політичної, економічної чи соціальної стратегії, і Суд загалом поважає політичний вибір законодавця, якщо він не є «явно бездоганним» (Azienda Agricola Silverfunghi Sas and Others v. Italy , № 48357/07 , 52677/07 , 52687/07 та 52701/07 , § 103, 24 червня 2014 року).
286. Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що використання дисциплінарним органом інформації, яка міститься в протоколах НСРД, відбувається задля досягнення надзвичайно важливої мети - зміцнення довіри людей до суду і суддів, очищення судової влади, яка є опорою суспільства, від безвідповідальних, непрофесійних осіб, примноження справедливості у суспільстві, ефективнішому захисті прав людини.
287. Тож застосування інформації, зафіксованої в протоколах НСРД в питанні притягнення до дисциплінарної відповідальності судді як посадової особи, що займає відповідальне становище з урахуванням серйозності дій, що ставляться йому в провину, є виправданим і обґрунтованим, а втручання у гарантоване статтею 8 Конвенціїправо на повагу до особистого життя в аспекті доступу до обраної професії є пропорційним, ґрунтується на законі, переслідує легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві.
288. Повертаючись знову до рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Волков проти України», потрібно відзначити, що в ньому немає тез про допустимість або недопустимість використання інформації, отриманої в результаті НСРД, у дисциплінарних провадженнях. Проте є важливі суміжні висновки, які опосередковано впливають на це питання. Так, відповідно до висновків ЄСПЛ дисциплінарний орган (на той час Вища рада юстиції; далі ВРЮ) - це «суд» у розумінні статті 6 Конвенції, який має відповідати стандартам суду, і повинні застосовуватися гарантії справедливого процесу.
289. Тож хоч це рішення ЄСПЛ не забороняє використання у дисциплінарних провадженнях будь-яких конкретних видів доказів (зокрема й здобутих у порядку НСРД), але встановлює, що дисциплінарний орган повинен діяти як суд і забезпечити оцінку доказів, рівність сторін, розгляд доводів захисту, а його рішення має бути вмотивованим.
290. Отже, вирішальним є не вид доказу (зокрема й інформація, що міститься в протоколах НСРД), а забезпечення справедливості процедури їх використання.
291. До того ж у рішенні у справі «Олександр Волков проти України» ЄСПЛ виснував, що ВРЮ фактично не був органом, утвореним відповідно до закону, та був політично вмотивованим. У зв`язку з констатованими порушеннями ЄСПЛ вважав, що для належного виконання цього рішення від держави-відповідача вимагатиметься вжити низку заходів загального характеру, спрямованих на реформування системи судової дисципліни. Ці заходи повинні включати законодавчі реформи, зокрема, з реформуванням інституційної побудови цієї системи.
292. Справа «Олександр Волков проти України» стала поштовхом до системної судової реформи, що призвела до конституційних змін та прийняття Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у 2016 році. Однією з ключових змін стало реформування ВРЮ, а саме її реорганізація шляхом утворення ВРП, а також докорінно змінилася процедура дисциплінарних проваджень.
293. Отже, чинна ВРП сформована відповідно до докорінно зміненого законодавства, є незалежним професійним органом із гарантіями незалежності та політичної нейтральності. Отже, діюча ВРП не має таких встановлених ЄСПЛ вад, які мала колишня ВРЮ, а тому не можна беззастережно поширювати висновки ЄСПЛ, зроблені у справі «Олександр Волков проти України», на рішення ВРП як повноважного органу у разі, якщо воно містить належне та достатнє мотивування, й це рішення не можна вважати явно нерозумним, довільним чи свавільним.
294. Велика Палата Верховного Суду переконана, що за загальним правилом у разі вчинення суддею кримінального правопорушення повноваження судді мають припинятися у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком.
295. Саме на ВРП як спеціальний орган покладається обов`язок забезпечення суддівської незалежності. Втім важливість незалежності суддів під час виконання ними суддівських функцій не означає, що судді не повинні нести відповідальності. Якщо неправомірна поведінка судді здатна підірвати суспільну довіру до судової влади, то саме в інтересах суспільства буде порушення дисциплінарного провадження стосовно цього судді. Для прикладу, в разі існування кримінального провадження, розгляд якого є досить тривалим, протягом усього часу здійснення цього провадження суддя отримуватиме суддівську винагороду, а якщо ВРП не застосує відсторонення, то цей суддя може навіть здійснювати правосуддя, що явно не відповідатиме інтересам суспільства.
296. Тож ВРП, у разі встановлення на підставі самостійно оцінених доказів очевидних [чітких і переконливих] ознак вчинення такого правопорушення, що є несумісним із перебуванням на посаді судді, а також у разі встановлення того, що стосовно судді не вчинено свавілля, що він не є об`єктом політичного або іншого переслідування, що його право на захист беззастережно дотримано, - має право на власну правову оцінку такої небездоганної поведінки судді з метою усунення його від посади за вчинення істотного дисциплінарного проступку. Водночас у кожному випадку ВРП має тлумачити всі сумніви на користь судді, адже незалежність судової влади має бути гарантована.
297. В іншому випадку ВРП має зупинити дисциплінарне провадження стосовно судді до завершення кримінального провадження, розпочатого щодо нього або відмовити загалом у притягненні його до дисциплінарної відповідальності.
298. Обставини справи, що розглядається, та сукупний аналіз всіх доказів і змісту оскаржуваного рішення не дають підстав Великій Палаті Верховного Суду вважати, що суддівська незалежність ОСОБА_1 була протиправно порушена.
299. Дисциплінарний орган навів вагомі, чіткі та переконливі докази, які здатні підтримати умовивід щодо встановлення певних обставин з надзвичайно високим ступенем переконливості. Такий ступінь переконливості за обставинами цієї справи дозволяє суду стверджувати, що суддя ОСОБА_1 мав позапроцесуальне спілкування з ОСОБА_4 поза розумним сумнівом. Ураховуючи, що дисциплінарний орган навів достатнє обґрунтування того, що мало місце позапроцесуальне спілкування судді з іншою особою, Велика Палата Верховного Суду обставини та мотиви такого висновку не повторює та вважає, що ВРП не допустила порушення статті 8 Конвенції стосовно заявника.
300. Також ВРП не порушила приписів пункту 1 статті 6 Конвенції, оскільки висновки ВРП в оскаржуваному рішенні щодо підстав для притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності є достатньо вмотивованими, а Велика Палата Верховного Суду не встановила підстав вважати це рішення очевидно свавільним.
Загальні висновки щодо визначеної пунктом 4 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII підстави для скасування оскаржуваного рішення ВРП
301. Пункт 4 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII визначає, що рішення ВРП, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, може бути скасоване, якщо воно не містить посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.
302. Рішення про притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності хоча і було ухвалено з урахуванням матеріалів кримінального провадження, проте ґрунтується на самостійно досліджених дисциплінарним органом доказах, наявних у матеріалах дисциплінарної справи, та оцінці цих доказів, правових підставах та власній оцінці ВРП обставин конкретного дисциплінарного проступку. Дисциплінарний орган перевірив викладені у дисциплінарній скарзі обставини на предмет дотримання вимог, що ставляться до суддів, та наявності в діях судді складу дисциплінарного проступку, визначеного пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIIІ.
303. Відповідно до практики ЄСПЛ не є порушенням статті 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися в контексті правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (рішення Європейської комісії з прав людини від 06 жовтня 1982 року у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (рішення Європейської комісії з прав людини від 07 жовтня 1987 року у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви № 11882/85). Навіть більше, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення ЄСПЛ від 11 лютого 2003 року у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97). 
304. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що у дисциплінарній справі Рада та її дисциплінарний орган з`ясовували обставини щодо наявності в діянні судді ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку в частині вчинення поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, і не вирішували питання щодо доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, що є за межами компетенції ВРП.
305. З наведених підстав Велика Палата Верховного Суду відхиляє доводи скарги про те, що встановлення дисциплінарним органом у діях судді складу дисциплінарного проступку порушує презумпцію невинуватості, а також доводи про неможливість притягнення його до дисциплінарної відповідальності до розгляду розпочатого стосовно нього кримінального провадження.
306. Велика Палата Верховного Суду підсумовує, що за змістом оскаржуваного рішення ВРП зібрані матеріали дисциплінарного провадження у сукупності та взаємозв`язку містять чіткі та переконливі докази, які з точки зору звичайної розсудливої людини дають змогу зробити висновок, що суддя ОСОБА_1 мав позапроцесуальне спілкування з ОСОБА_4 , тобто Рада встановила факт вчинення суддею дисциплінарного проступку та здійснила його належну кваліфікацію за пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII.
307. Обставини позапроцесуального спілкування судді ОСОБА_1 з огляду на норми Кодексу суддівської етики не узгоджуються зі встановленими цим Кодексом морально-етичними принципами, згідно з якими суддя повинен уникати позапроцесуальних взаємовідносин з одним з учасників або його представником у справі, що прямо визначено в статті 14, суддя повинен бути прикладом неухильного дотримання вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, а також дотримання високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду.
308. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованим висновок ВРП, що в діях судді ОСОБА_1 є склад дисциплінарного проступку, визначеного пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, що знайшло прояв у вчиненні цього суддею такої поведінки, що порочить звання судді, зокрема в питаннях дотримання норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, оскільки встановлені під час розгляду дисциплінарної справи відомості не залишають сумніву щодо наявності позапроцесуальних взаємовідносин.
309. До того ж ВРП та її дисциплінарний орган звернули увагу й на те, що обставини позапроцесуального спілкування судді ОСОБА_1 , які й стали підставою для відкриття дисциплінарного провадження та притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, набули значного суспільного резонансу та розголосу. Такі обставини безумовно підривають авторитет правосуддя та негативно вплинули на ступінь довіри суспільства до судової влади загалом.
310. Велика Палата Верховного Суду резюмує, що оскаржуване рішення ВРП про притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності відповідає приписам пункту 4 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII.
311. Також Велика Палата Верховного Суду мала визначити, чи діяла ВРП свавільно, чи втрутилася у процес діяльності судді, чи не є оскаржуване рішення очевидно свавільним / безпідставним та чи не порушує воно загальноприйнятні засади права. Відповідь на ці питання є негативною. Аналіз усього зазначеного вище свідчить про те, що дії та рішення ВРП не були свавільними, навпаки, дотримано баланс між важливістю цієї сфери суспільних відносин та рівнем викликів, які стоять перед судовою системою зокрема та державою загалом.
Щодо застосованого дисциплінарного стягнення
312. Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України та статті 115 Закону № 1402-VIII підставою для звільнення судді є вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.
313. Згідно з пунктом 1 частини дев`ятої статті 109 Закону № 1402-VIIIістотним дисциплінарним проступком або грубим нехтуванням обов`язками судді, що є несумісним зі статусом судді або виявляє його невідповідність займаній посаді, може бути визнаний, зокрема, факт допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, у тому числі в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших етичних норм та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду.
314. У справі, що розглядається, ВРП належно оцінила чіткість та переконливість всіх наявних доказів, надала відповіді на всі доводи скарги судді ОСОБА_1 та дійшла правильного висновку про те, що в діях судді є склад дисциплінарного проступку, визначеного пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, а саме допущення суддею поведінки, що порочить звання судді, підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, непідкупності, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду.
315. У такому разі дії судді  ОСОБА_1 відповідно до пункту 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII ототожнюються з діями судді, які є істотним дисциплінарним проступком або грубим нехтуванням обов`язками судді, що є несумісним зі статусом судді або виявляє його невідповідність займаній посаді, що встановлено пунктом 1 частини дев`ятої статті 109 цього Закону. 
316. Як зазначила ВРП, з висновком якої погоджується і Велика Палата Верховного Суду, встановлені під час розгляду дисциплінарної справи відомості є чіткими та переконливими й не залишають сумніву щодо наявності позапроцесуального спілкуваннясудді ОСОБА_1 з ОСОБА_4 , така поведінка судді порушує стандарти безсторонності суду та етичні норми поведінки судді, викликає обґрунтовані сумніви у здатності судді безсторонньо виконувати свої функції, створює уявлення про можливість вплинути на ухвалення судового рішення у позапроцесуальний спосіб, що завдає істотної шкоди авторитету правосуддя і порочить звання судді, тобто свідчить про вчинення істотного дисциплінарного проступку в розумінні пункту 1 частини дев'ятої статті 109 Закону № 1402-VIII.
317. Вчинення суддею таких дій відповідно до частини восьмої статті 109 Закону № 1402-VIII має наслідком застосування до судді дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення судді з посади.
318. Відповідно до частини другої статті 109 Закону № 1402-VIII під час обрання виду дисциплінарного стягнення стосовно судді враховуються характер дисциплінарного проступку, його наслідки, особа судді, ступінь його вини, наявність інших дисциплінарних стягнень, інші обставини, що впливають на можливість притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. Дисциплінарне стягнення застосовується з урахуванням принципу пропорційності.
319. Під час обрання виду стягнення ВРП зважила на характер дисциплінарного проступку, його наслідки, особу судді, ступінь його вини, наявність інших дисциплінарних стягнень, інші обставини, що впливають на можливість притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, тому немає причин вважати, що дисциплінарне стягнення для ОСОБА_1 було обрано без дотримання принципу пропорційності.
320. Тож висновок ВРП про застосування до судді ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення з посади судді є правильним, а застосоване стягнення - пропорційним учиненому дисциплінарному проступку і відповідає вимогам статті 109 Закону № 1402-VIII та статті 50 Закону № 1798-VIII.
321. В оскаржуваному рішенні ВРП дала відповідь на доводи скарги судді на рішення Другої Дисциплінарної палати ВРП, чітко та послідовно виклала хронологію дій судді, які були предметом дисциплінарного розгляду, оцінила, як ці дії узгоджуються з нормами, які регулюють правила поведінки судді. До того ж ВРП визначила, чи не було порушено процедуру розгляду дисциплінарної справи, чи не порушені права судді як учасника дисциплінарного провадження, чи наведені відповідні доводи та аргументи, чи є пропорційним вид стягнення вчиненому проступку та чи враховані під час обрання дисциплінарного стягнення всі потрібні фактори.
322. Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду визнає, що ВРП в оскаржуваному рішенні навела достатні підстави і мотиви на його обґрунтування, висновки в оскаржуваному рішенні щодо підстав для притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності є вмотивованими. Велика Палата Верховного Суду не встановила підстав вважати оскаржуване рішення ВРП явно свавільним.
323. Незгода скаржника з мотивами, з яких ВРП дійшла висновку про наявність підстав для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, не свідчить, що таких мотивів у рішенні ВРП немає.
Висновки за результатами розгляду скарги
324. Згідно із частиною восьмою статті 266 КАС України Велика Палата Верховного Суду за наслідками розгляду справи щодо оскарження рішення ВРП, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення її Дисциплінарної палати, може скасувати оскаржуване рішення ВРП або залишити його без змін.
325. Велика Палата Верховного Суду констатує, що оскаржуване рішення ухвалене на підставі закону та з урахуванням принципу пропорційності, є вмотивованим та не є свавільним чи протиправним. Суд не встановив визначених статтею 52 Закону № 1798-VIII обов`язкових підстав для скасування оскаржуваного рішення ВРП, яка натомість діяла в межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом № 1798-VIII.
326. Також Велика Палата Верховного Суду не встановила у скарзі судді таких доводів чи аргументів, що були б вагомими чи відмінними від наведених у скарзі до ВРП настільки, щоб задовольнити їх та ухвалити нове рішення, яким відмовити у притягненні судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.
327. На підставі викладеного скаргу ОСОБА_1 потрібно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення ВРП - без змін.
Висновки щодо розподілу судових витрат
328. Оскільки за результатами розгляду скарги оскаржуване рішення Ради підлягає залишенню без змін, то Велика Палата Верховного Суду не здійснює розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 266, 341, 344, 349, 350, 356, 359 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
Скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кулик Олег Ігорович, залишити без задоволення, а рішення Вищої ради правосуддя від 3 червня 2025 року № 1192/0/15-25 «Про залишення без змін рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 2 квітня 2025 року 
№ 694/2дп/15-25 про притягнення судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя   С. О. Погрібний
Суддя-доповідач   О. А. Губська 
Судді:	О. О. Банасько О. В. Білоконь О. Л. Булейко І. А. Воробйова А. А. А. Ємець Л. Ю. Кишакевич В. В. Король О. В. Кривенда 		Н. М. Мартинюк К. М. Пільков Т. Г. Стрелець О. В. Ступак І. В. Ткач О. С. Ткачук В. Ю. Уркевич	
Постанову оформив суддя Погрібний С. О. у порядку частини третьої статті 355 КАС України.