ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 682/1725/25
Провадження № 22-ц/820/826/26

Хмельницький апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Ярмолюка О.І.,
секретар судового засідання Кошельник В.М.
з участю: представника заінтересованої особи, апелянтів Буги Т.Д., Нікітчук Н.Д., їх представника
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 682/1725/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , осіб які не приймали участі в справі, яка подана їх представником – адвокатом Грушко Жанною Вячеславівною, на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 вересня 2025 року у складі судді Мотонок Т.Я. у цивільній справі за заявою ОСОБА_3 , заінтересована особа: ОСОБА_4 , про встановлення факту родинних відносин.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд
в с т а н о в и в :
У липні 2025 року ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою, в якій просила встановить факт родинних відносин між нею ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як двоюрідних тітки та племінниці.
В обґрунтування заяви вказувала що вона є тіткою своєї двоюрідної племінниці – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка на даний час проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Її мати, двоюрідна сестра заявниці, ОСОБА_5 , померла у 2002 році. 
При цьому, заявниця посилалася, що дуже любила свою сестру, а також дуже любить і свою двоюрідну племінницю ОСОБА_6 . Оскільки у неї у власності є об?єкти нерухомості, житловий будинок та земельні ділянки, пай, вона має намір залишити це майно племінниці у спадщину. Однак, підтвердити документально весь ланцюг їхнього родинного дерева на даний час вони не мають можливості, оскільки певні документи були втрачені. Підтвердити факт родинних відносин без рішення суду в позасудовому порядку вони можливості не мають, що стало на заваді в оформленні заповіту на свою двоюрідну племінницю, тому просила задовольнити подану заяву.
Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 вересня 2025 року заяву задоволено, встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , як двоюрідних тітки та племінниці.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , осіби які не приймали участі в справі, подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 вересня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким залишити подану заяву без розгляду.
Представник апелянтів посилається, що оскаржуване рішення порушує законні інтереси та права апелянток, оскільки фактична мета звернення до суду та обставини, для яких воно було використане, не відповідають меті, зазначеній у заяві ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин. Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 вересня 2025 року було фактично використане як доказ підтвердження родинних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , з метою отримання частки у спадковому майні померлого, було долучено ОСОБА_4 до матеріалів спадкової справи № 773/2023 від 14.12.2023 року. Відповідно до матеріалів вищезазначеної спадкової справи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є спадкоємцями другої черги по праву представлення, оскільки їх мати – ОСОБА_8 , рідна тітка ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 . При цьому, ОСОБА_3 відмовилась від прийняття спадщини на користь ОСОБА_4 . Однак, ОСОБА_4 не мала відповідних документів для підтвердження родинних відносин із ОСОБА_7 , у зв`язку з чим, неодноразово зверталась до суду для встановлення таких родинних відносин. Вказане підтверджується наявними судовими справами, інформація про які, міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на сайті Судової влади України, а також постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.08.2024 року №1068/02-31. Зокрема, ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 25 квітня 2024 року у справі №148/226/24 було відкрито окреме провадження за заявою ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема, встановлення такого факту необхідне було заявниці, для вступу у спадщину після смерті двоюрідного брата ОСОБА_7 . Разом із тим, зазначену заяву ОСОБА_4 у справі №148/226/24 було залишено без розгляду у зв`язку з тим, що судом встановлено, окрім заявниці на вказане спадкове майно претендують й інші спадкоємці, в тому числі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Відтак такий факт, про встановлення якого просила заявниця ОСОБА_4 не підлягав з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки було встановлено, що існує спір про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження.
Крім того, вказує представник апелянтів, що ОСОБА_4 неодноразово намагалась підтвердити свої родинні відносини із ОСОБА_7 з метою отримання частки у спадковому майні, однак через відсутність належних доказів та наявність спору про право такі вимоги не могли бути розглянуті в порядку окремого провадження. У зв`язку з цим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вирішили в обхід апелянток звернутись до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин між собою, умисно приховавши дійсну мету такого звернення та зазначивши формальну підставу - «оформлення заповіту на рідну племінницю». Саме зазначені обставини стали підставою для звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з апеляційною скаргою на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 вересня 2025 року
Окрім того, твердження заявниці та її представника про те, що документально підтвердити факт родинних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 наразі неможливо у зв`язку із втратою деяких документів, за якими можливо простежити відповідні родинні зв`язки є безпідставними. За таких обставин залишається незрозумілим, яким саме чином зазначені родинні відносини були встановлені судом першої інстанції у судовому порядку, а також на підставі яких належних, допустимих та достовірних доказів суд дійшов висновку про наявність таких родинних відносин та здійснив їх простеження шляхом побудови «родинного дерева ». Однак з описаного судом першої інстанції так званого «родинного дерева» не вбачається, на підставі яких саме доказів суд дійшов висновку про наявність родинних зв`язків між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , зокрема про те, що вони є онукою та бабусею. В оскаржуваному рішенні відсутня інформація про те, якими саме документами підтверджується факт, що ОСОБА_11 є матір`ю ОСОБА_12 , яка, у свою чергу, є матір`ю ОСОБА_4 . При цьому, суд обмежився лише формальними посиланнями на аркуші справи без зазначення ідентифікуючих ознак відповідних доказів, їх змісту та правової оцінки. Отже, з наведеного вбачається, що суд першої інстанції не встановив та не дослідив належним чином безперервний ланцюг родинних зв`язків між зазначеними особами, а відтак є незрозумілим, яким саме чином суд дійшов висновку про наявність родинних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Більше того, сама ж заявниця зазначала про неможливість документального підтвердження таких родинних відносин. Однак, жодних інших належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог до матеріалів справи не було подано, що свідчить про передчасність та необґрунтованість висновків суду першої інстанції про встановлення таких родинних відносин. судом першої інстанції було залишено поза увагою той факт, що ОСОБА_3 жодних чином не позбавлена та не обмежена у праві скласти заповіт на будь-кого, в тому числі і на ОСОБА_4 , і для цього не потрібно підтверджувати факт родинних відносин.
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали відзиви на апеляційну скаргу, вважають, що вона не підлягає до задоволення, оскільки рішення суду не впливає на законні права та інтереси апелянтів. Вказують, що апелянти при житті не цікавилися життям ОСОБА_7 і не вважали його своїм родичем, про що заявляли неодноразово, крім того апелянти не підтримували жодних зв`язків і з ними, тому незрозуміло яким чином вони претендують зараз на його спадщину. В даному випадку, апелянти не мають жодного ступеню спорідненості з ними, щоб оскаржувати рішення суду першої інстанції. 
Вказують, що суд першої інстанції вірно встановив, факт родинних відносин між між ними, як двоюрідних тітки та племінниці, який є доведеним і встановлення даного факту має юридичне значення як для заявниці, так і для заінтересованої особи, для подальшого оформлення спадкових прав.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з огляду на таке.
У відповідності до ст.. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених цим Кодексом.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 , звернулася до суду з заявою, в якій просила встановить факт родинних відносин між нею ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як двоюрідних тітки та племінниці.
В обґрунтування заяви вказувала що скільки у неї у власності є об?єкти нерухомості, житловий будинок та земельні ділянки, пай, вона має намір залишити це майно племінниці у спадщину. Однак, при отриманні Свідоцтва про право на спадщину племінниця повинна сплатити державне мито та податок на доходи фізичних осіб, проте в разі встановлення родинних відносин ОСОБА_4 сплачує податок з доходів фізичних осіб лише в розмірі 5% від вартості спадку, що для неї є дуже важливим.
Оскаржуваним рішенням дану заяву ОСОБА_3 було задоволено.
Апелянти в апеляційній скарзі вважають, що фактична мета звернення до суду та обставини, для яких воно було використане, не відповідають меті, зазначеній у заяві ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин. Так рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 вересня 2025 року було фактично використане як доказ підтвердження родинних відносин між ОСОБА_4 та померлим ОСОБА_7 , з метою отримання частки у спадковому майні померлого. При цьому ОСОБА_4 неодноразово намагалась підтвердити свої родинні відносини із ОСОБА_7 , однак її заяви залишались без розгляду в зв`язку з наявністю спору право між сторонами.
Як вбачається з спадкової справи № 773/2023 року, заведеної 14 грудня 2023 року до майна, померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_7 , дана справа була заведена за заявами двоюрідних сестер померлого ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як спадкоємцями другої черги за законом по праву представлення, оскільки їх мати ОСОБА_13 , тітка ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 . 
Також заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 подала його тітка ОСОБА_3 як спадкоємець другої черги за законом.
Також 20.02.2024 року заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 подала ОСОБА_4 як троюрідна сестра ОСОБА_7 .
Постановою нотаріуса від 24.08.2024 року відмовлено ОСОБА_4 у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 , оскільки відсутні документи, що підтверджують факт родинних стосунків між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 . 
Ухвалою Тульчинського районного суду від 25 квітня 2024 року в справі № 148/226/24 заяву ОСОБА_4 , заінтересовані особи: Тульчинська міська рада, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту родинних відносин між ОСОБА_16 , яка була матір`ю ОСОБА_7 , та матір`ю заявниці ОСОБА_5 , а саме, що вони були двоюрідними сестрами, залишено без розгляду з підстав існування спір про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження.
Однак в матеріалах спадкової справи наявне оскаржуване рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 вересня 2025 року про встановлення родинних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як двоюрідної тітки та племінниці.
Постановою нотаріуса від 22 січня 2026 року відмовлено ОСОБА_17 у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири, що належала померлому ОСОБА_7 . 
В обґрунтування відмови нотаріус послалась, що за матеріалами спадкової справи двоюрідні сестри померлого ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є спадкоємцями другої черги за законом по праву представлення, оскільки їх мати ОСОБА_13 , тітка ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , після смерті ОСОБА_7 . 
Інший спадкоємець другої черги за законом ОСОБА_3 , тітка померлого, відмовилась від прийняття спадщини на користь ОСОБА_4 .
Враховуючи викладене нотаріус вказав, що розподіл часток спадковго майна наступний: ОСОБА_2 – частик, ОСОБА_1 – частки, ОСОБА_4 – частки.
13 лютого 2026 року ОСОБА_4 подала нотаріусу в межах спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_7 , заяву про видачу їй як спадкоємиці ОСОБА_7 , Свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири, що належала померлому ОСОБА_7 ..
При цьому в даній заяві ОСОБА_4 посилалась, що факт її родинних відносин з ОСОБА_3 та померлим спадкодавцем підтверджено рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 вересня 2025 року, яке є предметом апеляційного перегляду в даній цивільній справі. 
Однак листом від 19 лютого 2026 року нотаріус повідомила ОСОБА_4 , що за заявою ОСОБА_1 до вирішення судом даної цивільної справи нотаріус зупиняє вчинення будь-яких нотаріальних дій щодо майна померлого ОСОБА_7 . 
При цьому, до матеріалів спадкової справи долучено ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 16 лютого 2026 року, постановлену у даній справі № 682/1725/25, про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , осіб які не приймали участі в справі, яка подана їх представником – адвокатом Грушко Ж.В, на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 вересня 2025 у цивільній справі за заявою ОСОБА_3 , заінтересована особа: ОСОБА_4 , про встановлення факту родинних відносин.
Частиною 1 статті 2 Цивільно процесуального кодексу України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного провадження, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.
Як передбачено ч. 6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (ч. 4 ст. 315 ЦПК України).
Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.
Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019, у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що "у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів".
Так, судом в даній конкретній справі встановлено, що метою встановлення родинних відносин, вказаній в заяві заявника, є те, що при отриманні Свідоцтва про право на спадщину за заповітом племінниця повинна сплатити державне мито та податок на доходи фізичних осіб, однак в разі встановлення факту родинних відносин з заявником ОСОБА_4 в такому разі сплачувала б податок з доходів фізичних осіб лише в розмірі 5% від вартості спадку.
Тобто фактично встановлення родинних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не матиме жодного юридичне значення для заявника, від встановлення даного факту не залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав як заявника, так і заінтересованої особи, саме щодо правовідносин між ними.
Однак після ухвалення оскаржуваного судового рішення дане рішення було подано заінтересованою особою ОСОБА_4 нотаріусу в межах спадкової справи щодо майна померлого ОСОБА_7 і на основі даного судового рішення нотаріус дійшов висновку про родинні стосунки між ОСОБА_4 та померлим ОСОБА_7 і фактично визнав право ОСОБА_4 на спадкування після смерті ОСОБА_7 в розмірі частки спадкового майна. При цьому спадкоємцем після смерті ОСОБА_18 є також і заявник – ОСОБА_3 .
Проте судом встановлено, що, окрім ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , заявниці, на вказане спадкове майно претендують і інші спадкоємці (заінтересовані особи), в тому числі апелянти ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які вважають, що відсутні докази родинних стосунків між ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 , а тому ОСОБА_4 не є спадкоємицею ОСОБА_7 .
Отже, факт, про встановлення якого просить заявниця ОСОБА_3 , в першу чергу впливає на права ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як спадкоємців на спадкове майно спадкодавця ОСОБА_7 та відповідно на розмір часток апелянтів у спадковому майні, при цьому як зазначено вище від встановлення даного факту не залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав як заявника, так і заінтересованої особи саме щодо правовідносин саме між ними.
З врахуванням викладеного слід дійти висновку, що факт, про встановлення якого просить заявниця ОСОБА_3 , не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки із матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_7 , матеріалів даної цивільної справи, доводів апеляційної скарги, пояснень учасників в судовому засіданні, встановлено, що існує спір про право на спадкування та щодо розміру часток на спадкове майно між всіма спадкоємцями ОСОБА_7 , а саме ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження.
З огляду на викладене суд вважає, що, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із залишенням заяви ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, без розгляду відповідно до частини першої статті 377 ЦПК України.
При цьому не підлягають задоволенню клопотання представника апелянтів про стягнення з заінтересованої особи – ОСОБА_4 на користь апелянтів витрат на професійну правничу допомогу в даній цивільній справі в сумі 20 000 грн., оскільки відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.
В даному випадку законом не встановлено можливість відшкодування судових витрат при розгляді в справах окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, при цьому ще й з заінтересованої особи.
Керуючись ст. ст. 294, 374, 377, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , осіб які не приймали участі в справі, яка подана їх представником – адвокатом Грушко Жанною Вячеславівною, задовольнити. 
Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 вересня 2025 року скасувати. 
Заяву ОСОБА_3 , заінтересована особа: ОСОБА_4 , про встановлення факту родинних відносин залишити без розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 29 травня 2026 року.

Суддя       А.М. Костенко
Р.С. Гринчук
О.І. Ярмолюк