ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/71/26 Справа № 932/12085/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Цитульський В. І. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Красвітної Т.П., Макарова М.О.,
за участю секретаря судового засідання — Глущенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Малик Анастасії Сергіївни, на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 25 вересня 2024 року у складі судді Цитульського В.І. у цивільній справі № 932/12085/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, –  
ВСТАНОВИЛА: 

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 подала через суд позовну заяву, 10 квітня 2024 року збільшивши позовні вимоги, пред`явлену до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , на предмет стягнення із відповідачів 155 551 грн матеріальної шкоди та 50 000 грн моральної шкоди, нанесених внаслідок залиття квартири, а також судових витрат у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн та витрат на оплату послуг з оцінювання розміру шкоди у сумі 3500 грн, обґрунтовуючи це тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , а відповідачі ОСОБА_4 є власниками квартири АДРЕСА_2 у тому ж будинку за тією ж адресою, що знаходиться поверхом вище. 13 вересня 2020 року сталось залиття квартири позивача та встановлено, що залиття її квартири сталось з вини відповідачів, внаслідок чого позивач зазнала матеріальних збитків, розмір яких встановлений звітом суб`єкту оціночної діяльності ПП “Аверті” у сумі 155 551 грн. Також позивач вважає, що з боку відповідачів внаслідок їх винних дій завдана моральна шкода, яку вона оцінює у 50 000 грн, обґрунтовуючи це тим, що внаслідок значного залиття її квартири вона понесла душевні страждання через пошкодження її майна, у неї сталось порушення сімейно-побутового укладу, соціальних зв`язків, з`явилась необхідність витрачати час на відновлення майна, втрати почуттів захищеності та комфорту, що порушує її майнові та немайнові права, відновлення яких вона відшукує по суду. 
Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 25 вересня 2024 року позов задоволено частково.
Стягнуто солідарно із ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 збитки, завдані залиттям квартири, в сумі 155 551 грн.
В задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди - відмовлено.
Стягнуто із ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , із кожного, в користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі: по 1056,41 грн сплаченого судового збору, пропоційно до задоволеної частини позовних вимог та по 1750 грн витрат на проведення оцінки завданого збитку (а.с.103-107 Том ІІІ).
Рішення мотивовано доведенням позивачем вини відповідачів у скоєнні залиття її квартири та доведенням розміру матеріальної шкоди, завданої з боку відповідачів позивачеві, що встановлено актом обстеження про наслідки залиття квартири позивача та висновком про оцінку майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності ПП “Аверті”, тоді як відповідачі не надали жодного доказу на спростування заявленого розміру матеріальної шкоди позивачем, враховуючи неоплату ними заявленої та призначеної судової експертизи. Разом з цим суд вважав недоведеним понесення позивачем моральної шкоди внаслідок залиття квартири, а судові витрати розподілені судом першої інстанції у відповідності до задоволених позовних вимог.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_1 у грудні 2024 року через свого представника — адвоката Малик А.С. подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове рішення про повну відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , обґрунтовуючи це тим, що подані позивачем письмові докази є неналежними, зокрема, Акт про наслідки залиття житлового/нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 від 15 вересня 2020 року складений з порушенням Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджений наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року за №76 та суперечить роз`ясненням Міністерства з питань житлового-комунального господарства України від 29 грудня 2009 року. Позивачем не доведено відповідальність у залитті саме відповідачів. Також це не встановлено у Звіті про оцінку пошкодженого майна позивача, що, на думку відповідачів, не доводить їх вину у залитті квартири позивача, в розумінні ст. 79,80 ЦПК України, та складений не за той період, коли відбулось залиття квартири позивача, тобто, через 5 днів після цього, що є неналежним доказом у справі. Крім того, за клопотанням відповідачів судом першої інстанції було витребувано належним чином матеріали звернення позивача до поліції за фактом залиття її квартири, однак ці документи так надані суду не були, що свідчить про порушення судом процесуального права та незабезпечення сторони відповідачів у наданні доказів. Скаржник також наголосила, що позивачем було заявлено клопотання про виклик свідків для їх допиту у судовому засіданні з порушенням процесуального закону, оскільки разом із подання позову вона таких клопотань не надавала, що свідчить про порушення ст. 177 ЦПК України (а.с.141-147 Том ІІІ).
У квітні 2025 року ОСОБА_1 через свого представника — адвоката Малик А.С. подала письмові пояснення, де зазначила, що судом першої інстанції невірно було з`ясовано фактичні обставини справи, наявність відповідальності відповідачів у даній справі та відсутність деліктних відносин з позивачем, як то передбачено ст. 1166 ЦК України. Також наголосила, що саме проведення відповідної експертизи буде мати у цій справі єдине належне підтвердження вини відповідачів та розміру шкоди, завданої позивачеві залиттям квартири, для чого необхідно призначити судову будівельно-технічну експертизу. Скаржником подано відповідне клопотання з цього приводу (а.с.229-233 Том ІІІ).
Інші учасники справи своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористались та відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не подавали, але, в силу ч.3 ст. 
360 ЦПК України, відсутність відзивів на скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення апеляційною інстанцією.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 лютого 2025 року, після усунення недоліків, визначених ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 січня 2025 року, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2024 року та ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 лютого 2025 року призначено справу до розгляду. 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23 квітня 2025 року у справі було призначено проведення судової будівельно-технічної експертизи у справі, провадження у справі зупинялось на час проведення експертизи (а.с.252-255 Том ІІІ).
За повідомленням ДНДІСЕ №1323-25 про неможливість надання висновку від 19 лютого 2026 року, доступ до об`єкту дослідження — квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 надано не було, а відповідачами сплачено проведення експертизи не в повному обсязі (а.с.26-31 Том IV).
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 березня 2026 року поновлення провадження у справі та призначено до розгляду (а.с.36,37 Том IV).
У березні 2026 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Малик А.С. подано спільну заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про затвердження мирової угоди, текст якої наданий до цієї заяви, де сторони просили суд заяву задовольнити, затвердити мирову угоду, укладену 12 березня 2026 року між сторонами, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2024 року та додаткове рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2024 року визнати нечинними, провадження у справі №932/12085/20 закрити (а.с.42,43 Том IV). 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 червня 2026 року відмовлено у затвердженні мирової угоди укладеної між  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1  у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, у зв`язку із її невідповідністю вимогам ст. 207 ЦПК України.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, враховуючи наступне.
Так, судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 20 лютого 2020 року, витягом із Державного реєстру прав власності на нерухоме майно від 20 лютого 2020 року, технічним паспортом на квартиру.
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є власниками квартири АДРЕСА_4 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Допитаний в судовому засіданні свідок вказав, що квартира АДРЕСА_4 знаходиться на 9-му поверсі, над квартирою позивача. Відповідачі вказаного факт не заперечували.
За заявою позивача слідчий Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області проведено огляд квартири позивача, у якому вказано про її залиття та до якого додаються фотознімки.
Окрім цього до правоохоронних органів звертався відповідач ОСОБА_3 та просив прийняти міри до головного сантехніка будинку, який, знаючи, що у відповідача зняті батареї, 13 вересня 2020 року включив подачу води, затопивши відповідача та сусідів знизу.
15 вересня 2020 року комісією у складі голови та членів правління, а також робітника з обслуговування внутрішньо будинкових мереж ОСББ «Домінус» складено акт про наслідки залиття. У вказаному акті зафіксовано факт залиття квартири позивача АДРЕСА_5 з вище розташованої квартири у зазначеному будинку, а саме кухня (віконні відкоси, стеля, шпалери), коридор (стеля, шпалери), зал (стеля, шпалери, здуття ламінату), 2 спальні (стеля, шпалери, здуття ламінату).
Також в акті вказано, що причиною залиття було зняття радіаторів опалення у квартирі відповідачів без попередження ОСББ «Домінус».
Під час складання акту була присутня позивач, в акті вказано, що власник квартири АДРЕСА_2 «відсутній (відмовився)».
За замовленням позивача суб`єктом оціночної діяльності ПП «Аверті» складено звіт про оцінку майна. За проведення оцінки позивачем сплачено 3500 грн. Викладене підтверджено договором, актом виконаних робіт, квитанцією про оплату, звітом про оцінку майна.
Згідно звіту, з урахуванням його актуалізації, вартість нанесеного ОСОБА_2 збитку в результаті пошкодження водою її квартири становить 155 551 грн.
Свідок ОСОБА_5 в судовму засіданні пояснив, що проживає з позивачем однією сім`єю. Залиття квартири мало місце в неділю із квартири відповідачів, оскільки останні зняли радіатори опалення. Він пропонував відповідачам оглянути квартиру позивача та оплатити ремонт, проте вони відмовилися. Відповідач ОСОБА_3 звинувачував у залитті майстра, який увімкнув воду до системи.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з відповідачів необхідно стягнути на користь позивача завдану останній матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок залиття його квартири ту повному розмірі, оскільки вина відповідачів підтверджується матеріалами справи та Звітом про оцінку майна.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.
У відповідності до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Частиною 1 ст. 82 ЦПК України, передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.
Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Положеннями ст. 177 ЖК України встановлено, що громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання. 
Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. 
Колегія суддів відзначає, що судом першої інстанції правомірно встановлено наявність вини відповідачів у залитті квартири позивача, чого скаржником жодним належним доказом не спростовано, враховуючи не проведення за клопотанням відповідачів судової експертизи.
Саме власник квартири та фактичний користувач, якими є відповідачі, несуть обов`язок по забезпеченню схоронності житла, належного утримання та експлуатації квартири, а враховуючи обставини, встановлені Актом про наслідки залиття від 15 вересня 2020 року,  відповідальність за завдану позивачеві матеріальну шкоду мають нести саме відповідачі ОСОБА_4 , як співвласники квартири поверхом вище за квартиру позивача.
Доводи скаржника про те, що матеріали справи не містять таких доказів вини відповідачів у залитті квартири позивача колегія суддів відхиляє, оскільки, наголошуючи у скарзі на невідповідність акту про обстеження квартири позивача вимогам Правил, жодного письмового доказу щодо іншого обстеження та висновку експерта зі спірного питання стороною скаржника надано не було як суду першої інстанції, так і при розгляді апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2.3.6 «Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій», затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 р. №76, в разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (додаток 4). Додатком 4 передбачено, що в акті мають описуватися наслідки залиття (що залито, висновки про те, хто заподіяв шкоду, що необхідно зробити, які обсяги робіт, які ушкодження, які речі ушкоджено).
В акті про залиття комісією управителя будинку чи іншої організації, яка забезпечує його утримання, має бути встановлено вичерпний перелік пошкодження водою майна та конструктивних чи опоряджувальних елементів квартири, а також місце витікання води і причину цього, якщо це можливо встановити.
У випадку утруднень чи неможливості визначення причини залиття актом про затоплення остання має бути визначена висновком судового експертно-будівельного дослідження. Суд акцентує увагу, що в акті обстеження в частині висновків комісії зазначено ймовірні причини залиття кварти позивача.
Колегія суддів звертає увагу ще і на те, що акт від 15 вересня 2020 року при безпосередньому огляді квартири, містить усі необхідні дані, які свідчать про залиття квартири позивача з боку відповідачів. При цьому, як вірно судом першої інстанції встановлено, що факт залиття сусідів з низу через відсутність радіаторів опалення визнавав відповідач у заяві до правоохоронних органів, а зворотнього скаржником не доведено при розгляді апеляційної скарги. 
Отже пошкодження виникло внаслідок дії води, яка проникла крізь конструкції стін та перекриття з верхнього поверху.
Ці обставини вказують на причинно-наслідковий зв`язок між витоком води з квартири відповідачів, розташованої поверхом вище, та затопленням квартири позивача, що також встановлено і Звітом про оцінку пошкодженого майна.
Зазначені фактичні обставини скаржником не спростовані жодним доказом.
Встановлені судом першої інстанції обставини свідчать про те, що з вини відповідачів, як співвласників квартири майну позивача спричинено матеріальну шкоду, чим порушено її майнові права.
Доводи скаржника про необґрунтованість та недоведеність розміру такої шкоди позивачем колегія суддів також відхиляє, адже сторона відповідачів, заявляючи клопотання про призначення та проведення експертизи судом, так і не вчинила відповідні дії щодо повної оплати такої експертизи, як це було і в суді першої інстанції, де також призначалась експертиза, однак з цих самих підстав проведена не була.
Так, вирішуючи спір, колегія суддів наголошує, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають повному задоволенню, з чим і погоджується колегія суддів.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.
Доводи скаржника не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. 
З вищенаведеного апеляційний суд вважає вірним визначення судом першої інстанції характеру правовідносин, їх фактичні обставини та вірно застосовані норми матеріального права, які ці відносини регулюють, а тому відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, що є підставою для застосування ст. 375 ЦПК України та залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Малик Анастасії Сергіївни — залишити без задоволення.
Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 25 вересня 2024 року — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені “16” червня 2026 року.
Повний текст постанови складено “24” червня 2026 року.

Головуючий:         В.С. Городнича

Судді:           Т.П. Красвітна

М.О. Макаров