Провадження номер 2-о/741/29/26
Єдиний унікальний номер 741/359/26

РІШЕННЯ
іменем України

30 червня 2026 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі: 
головуючого – судді Крупини А.О., 
з участю секретаря судового засідання Богдан Н.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Носівська ОТГ в особі Носівської міської ради, про встановлення факту належності правовстановлюючого документа,

УСТАНОВИВ:

У березні 2026 року заявник ОСОБА_1 звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області із цією заявою. Вимоги заяви заявник мотивував тим, що він є власником житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , та земельної ділянки за цією ж адресою. Проте у свідоцтві на право власності на житловий будинок, виданому 28 квітня 1994 року виконавчим комітетом Носівської міської ради народних депутатів, було допущено технічну помилку в написанні його прізвища, вказано « ОСОБА_2 » замість вірного « ОСОБА_3 ». Унаслідок допущеної описки виникла неузгодженість між документом, що посвідчує особу заявника (паспортом громадянина України), та документом, який посвідчує його право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 . Указане обмежує право заявника на володіння, користування та розпорядження належним йому майном. 
Так, коли в лютому 2026 року заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності на його будинок до державного реєстратора прав на нерухоме майно Кіптівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, йому було відмовлено в проведенні реєстраційних дій. Рішення про відмову мотивовано тим, що існують розбіжності в написанні прізвища власника житлового будинку та заявника. У паспорті громадянина України, РНОКПП, технічному паспорті на будинок та у витязі з реєстру речових прав на земельну ділянку, на якій розташовано будинок, ПІП заявника записано як ОСОБА_1 . 
Встановлення факту належності заявникові правовстановлюючого документа, а саме: свідоцтва на право власності на житловий будинок, потрібне заявникові для реєстрації його права власності на житловий будинок в реєстрі речових прав. Винятковим способом захистити права заявника є звернення до суду із цією заявою в порядку окремого провадження. Указаний факт має для заявника юридичне значення, оскільки дозволить йому зареєструвати право власності на нерухоме майно, ніяким іншим способом указаний факт встановити неможливо. 
Ухвалою судді Носівського районного суду Чернігівської області від 09 березня 2026 року відкрито окреме провадження в цивільній справі, призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні на 13 травня 2026 року. 
Ухвалою суду від 13 травня 2026 року розгляд справи відкладено до 30 червня 2026 року. 
У судове засідання заявник не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, до початку розгляду справи по суті подав до суду заяву, у якій просив провести розгляд справи за його відсутності, підтримав вимоги заяви в повному обсязі, просив їх задовольнити. 
Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, до початку розгляду справи по суті подала до суду заяву, у якій просила розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти задоволення заяви. 
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Повно, всебічно і об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, суд робить нижченаведений висновок.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України доказами у цивільному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України).
Отже, у силу вимог ст. ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Статтею 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Судом установлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Носівка Чернігівської області, є громадянином України та з 21 січня 1992 року по даний час значиться зареєстрованим (раніше – прописаним) за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 (а. с. 6-7). 
Відповідно до копії свідоцтва на право власності на жилий будинок, виданого 28 квітня 1994 року виконкомом Носівської міської Ради народних депутатів ОСОБА_1 належить жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1 на праві особистої власності. Зазначений в цьому документі жилий будинок (домоволодіння) зареєстрований 28 квітня 1994 року Ніжинським МБТІ на праві особистої власності за ОСОБА_1 , за реєстровим № 6584 (а. с. 8, 12).
30 жовтня 2025 року на вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , КП «Носівське БТІ» Носівської міської ради на замовлення ОСОБА_1 виготовлено технічний паспорт (а. с. 10). 
З витягу з Державного реєстру речових прав № 421183622 від 04 квітня 2025 року вбачається, що власником земельної ділянки з кадастровим номером 7423810100:01:040:0503 площею 0,0951 га є ОСОБА_1 (а. с. 11). 
Судом установлено, що 19 лютого 2026 року ОСОБА_1 звертався до державного реєстратора прав на нерухоме майно Юрченка Р.О. Кіптівської сільської ради Чернігівської області із заявою про реєстрацію права власності на житловий будинок. Державний реєстратор прав на нерухоме майно відмовив ОСОБА_1 у проведенні реєстраційних дій за заявою у зв`язку з тим, що у правовстановлюючих документах існують розбіжності у написаних прізвищах власника та заявника (власник – ОСОБА_1 , заявник – ОСОБА_1 ).
Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд робить висновок, що свідоцтво на право власності на жилий будинок, видане 28 квітня 1994 року виконкомом Носівської міської Ради народних депутатів, на жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , дійсно належить ОСОБА_1 , оскільки його анкетні дані збігаються із даними, зазначеними у вказаному правовстановлюючому документі, за винятком розбіжностей в написанні двох букв прізвища. Крім того, суд бере до уваги, що місце проживання заявника з 1992 року по нині зареєстроване за вищевказаною адресою. 
Суд уважає, що зазначені розбіжності у написанні прізвища заявника є незначними, допущені при перекладі прізвища з російської на українську мову та не викликають сумніву в тому, що вказаний правовстановлюючий документ дійсно належить заявникові, а при його оформленні та видачі була допущена описка.
Проаналізувавши перевірені і оцінені судом докази та законодавство, суд переконався, що заявником надані належні, достовірні, допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву і є достатніми для встановлення юридичного факту належності ОСОБА_1 свідоцтва на право власності на жилий будинок, виданого 28 квітня 1994 року виконкомом Носівської міської Ради народних депутатів та зареєстрованого 28 квітня 1994 року Ніжинським міським бюро технічної інвентаризації за № 6584. У позасудовому порядку виправити розбіжності в написанні прізвища власника у вказаному вище правовстановлюючому документі неможливо. Установлення цього факту має для заявника юридичне значення, адже дозволить йому зареєструвати право власності на належний йому житловий будинок в Державному реєстрі речових прав не нерухоме майно.
Указаний висновок суд зробив не тільки виходячи із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Ушаков та Ушакова проти України» від 18 червня 2015 року (остаточне 18 вересня 2015 року), у пункті 78 якого зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою…».
Отже, з огляду на вищезазначене, беручи до уваги всі обставини справи, докази, надані заявником та безпосередньо досліджені в судовому засіданні, суд робить висновок, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 76, 293-294, 315-319 ЦПК України, п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Носівська ОТГ в особі Носівської міської ради, про встановлення факту належності правовстановлюючого документа задовольнити.
Установити факт, що свідоцтво на право власності на жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, розташований у АДРЕСА_1 , видане 28 квітня 1994 року виконкомом Носівської міської Ради народних депутатів на підставі рішення райвиконкому Носівської міської Ради народних депутатів за № 66 від 22 квітня 1994 року та зареєстроване 28 квітня 1994 року Ніжинським міським бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 6584, на ім`я ОСОБА_1 , належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 . 
Учасники справи:
заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; 
заінтересована особа: Носівська територіальна громада в особі Носівської міської ради Чернігівської області, код ЄДРПОУ 04061984, місцезнаходження: м. Носівка Чернігівської області, вул. Центральна, буд. 20. 
На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст судового рішення складено 30 червня 2026 року. 

Суддя Анатолій КРУПИНА