Справа №461/3086/26
Провадження №3/461/1287/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 травня 2026 року м.Львів
Суддя Галицького районного суду м. Львова Кротова О.Б., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого,
за ч.1 ст.51 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
в с т а н о в и в :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВБА №214716 ОСОБА_1 25.02.2026 близько 10:15год за адресою: м. Львів, проспект Чорновола, 2б у приміщенні магазину «Аврора» вчинив дрібне викрадення чужого майна, вчинене багаторазово протягом року, на суму 1331,67грн без ПДВ, за що передбачена відповідальність за ч.4 ст.51 КУпАП.
Особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, постанова про привід від 30.04.2026 не виконана.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.
Рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (п.14) наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого щодо них судового провадження.
Враховуючи наведене, суддя вважає за можливе розглянути справу без участі особи, що притягається до адміністративної відповідальності.
Дослідивши матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, приходжу до наступного висновку.
У відповідності до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до вимог ст.245, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, окрім іншого, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом, тобто при розгляді справи суд повинен належним чином з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються наявними у справі доказами, оцінка яких здійснюється відповідно до ст.252 КУпАП.
Разом з тим, за змістом ст.279, 280 КУпАП справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення. Суддя не має права у постанові за підсумками розгляду справи вказувати на обставини, які не зазначались у протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідають протоколу, адже у цьому випадку він виходить за межі своєї компетенції, якою згідно з вимогами ст.213, 221 КУпАП, є лише розгляд справи. Недотримання цих вимог порушує право на захист особи, що притягається до адміністративної відповідальності.
Частиною 1 статті 51 КУпАП передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
Згідно частини 2 статті 51 КУпАП встановлено відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Частиною 4 статті 51 КУпАП визначено відповідальність за дії, передбачені частиною першою або другою цієї статті, вчинені особою, яка три і більше разів протягом року піддавалася адміністративному стягненню за дрібне викрадення чужого майна.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВБА №214716 від 23.04.2026 встановлено, що ОСОБА_1 інкриміновано вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.51 КУпАП.
Кваліфікація діяння особи за ч.4 ст.51 КУпАП можлива лише у разі встановлення фактів накладення адміністративного стягнення на таку особу за вчинення дрібного викрадення чужого майна три і більше разів протягом року. Однак до протоколу про адміністративне правопорушення долучено копію постанови Жовківського районного суду Львівської області від 05.08.2025 (справа №444/2617/25), якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.51 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу та копію постанови Жовківського районного суду Львівської області від 23.07.2025 (справа №444/2281/25), якою об`єднано в одне провадження справи про адміністративне правопорушення №444/2282/25 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст.51 КУпАП; №444/1208/25 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст.51 КУпАП; №444/1210/25 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст.51 КУпАП; ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.51 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.
Тобто, ОСОБА_1 протягом року двічі притягувався до адміністративної відповідальності за дрібне викрадення чужового майна, і на нього двічі накладалося адміністративне стягнення.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Таким чином, суддя приходить до висновку, що матеріали справи не містять належних доказів того, що ОСОБА_1 на момент вчинення дрібного викрадення чужого майна був особою, яка три і більше разів протягом року піддавалася адміністративному стягненню за дрібне викрадення чужого майна.
У справі «Малофєєва проти Росії», серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Матеріали справи не містять достатніх та переконливих доказів, які б у своїй сукупності об`єктивно підтверджували вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.51 КУпАП.
Згідно зі ст.6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Як передбачено ст.6 Конвенції, кожен має право на справедливий розгляд справи та встановлення обґрунтованості будь-якого висунутого проти нього обвинувачення.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.
Отже в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи наведене вище, приходжу до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.4 ст.51 КУпАП не доведено сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які б дали можливість констатувати, що його винуватість доведено поза розумним сумнівом, в зв`язку з чим провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч.4 ст.51 КУпАП підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП України за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст.51, 247, 280, 284 КУпАП, суддя, -
п о с т а н о в и в :
Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.4 ст.51 КУпАП відносно  ОСОБА_1  у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. 

Суддя        Ольга КРОТОВА