Справа № 308/4481/26

В И Р О К 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 квітня 2026 року м. Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області:
під головуванням судді:       ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання:      ОСОБА_2 ,
за участю прокурора:       ОСОБА_3 ,
обвинуваченого:        ОСОБА_4 
захисника         ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в м. Ужгород кримінальне провадження №12023071030002479, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 11.12.2023 року про обвинувачення
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Запоріжжя, Запорізької області, з середньою освітою, неодруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації ВЧ НОМЕР_1 , посада навідник аеромобільного відділення аеромобільного взводу аеромобільної роти аеромобільного батальйону, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , у силу ст. 89 КК України раніше не судимого, УБД, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 361 КК України,-, 
встановив:
11.12.2023 року, у точно невстановлений органом досудового розслідування час, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи в умовах воєнного стану, введеного відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, прагнучи задовольнити особисті потреби за рахунок незаконного вилучення майна, тобто діючи з корисливим мотивом та метою, реалізовуючи заздалегідь обдуманий умисел, спрямований на крадіжку, діючи повторно, вважаючи, що робить це непомітно для потерпілої перебуваючи в приміщенні палати Ужгородської міської лікарні за адресою: м. Ужгород, вул. Минайська, 71, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_7 спав, таємно викрав із-під чохла мобільного телефону банківську картку № НОМЕР_2 , відкриту в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я потерпілого, яка є офіційним документом.
Дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинено повторно, в умовах воєнного стану.
Надалі, 11.12.2023 року о 01 год. 35 хв., ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на незаконне заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_7 , перебуваючи біля банківського автомата самообслуговування (банкомату), розташованого за адресою: м. Ужгород, пл. Кирила і Мефодія, 5, маючи при собі викрадену банківську картку № НОМЕР_2 , відкриту в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я потерпілого ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, використовуючи зазначену банківську картку як спеціальний платіжний засіб, без дозволу її законного власника, ввів персональний ідентифікаційний номер (ПІН-код), чим пройшов процедуру ідентифікації користувача та отримав доступ до функціоналу банківського терміналу, який є інформаційною (автоматизованою) системою.
Після отримання доступу до зазначеної інформаційної системи ОСОБА_6 здійснив операції зі зняття готівкових грошових коштів із рахунку потерпілого, відкритого до вказаної банківської картки, у загальній сумі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень, які належали потерпілому ОСОБА_7 , чим заподіяв останньому матеріальну шкоду в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.
Дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 1 ст. 357 КК України, як вчинення умисних дій, які полягають у викраденні офіційних документів, вчиненому із корисливих мотивів. 
У подальшому, продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_6 , використовуючи функціонал зазначеного банківського терміналу самообслуговування, без відома та згоди власника банківської картки, здійснив зміну персонального ідентифікаційного номера (ПІН-коду), встановленого для ідентифікації держателя платіжної картки під час проведення операцій, чим порушив встановлений порядок доступу до інформаційної (автоматизованої) системи банку та фактично обмежив законного користувача у можливості користування власним рахунком. Вказані дії ОСОБА_6 виразилися у несанкціонованому втручанні в роботу інформаційної (автоматизованої) системи, оскільки останній, не будучи уповноваженою особою та не маючи відповідних прав доступу, самочинно здійснив зміну параметрів доступу до банківського рахунку, що забезпечуються зазначеною системою.
Після вчинення вказаних дій ОСОБА_6 з місця вчинення кримінальних правопорушень зник, а викраденими грошовими коштами розпорядився на власний розсуд.
Дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 1 ст. 361 КК України, як несанкціоноване втручання в роботу автоматизованої системи, що призвело до підробки інформації та порушення встановленого порядку її маршрутизації.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю, обставини, викладені в обвинувальному акті, підтвердив та пояснив, що дійсно, перебуваючи в приміщенні лікарні, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_7 спав, таємно заволодів його банківською карткою, після чого попрямував до банкомату, де, використовуючи зазначену картку та ввівши персональний ідентифікаційний номер (ПІН-код), здійснив зняття грошових коштів у розмірі 15 000 грн., якими в подальшому розпорядився на власний розсуд. Обвинувачений також зазначив, що усвідомлює протиправність своїх дій, визнає факт вчинення кримінальних правопорушень, у скоєному щиро розкаюється, просив суд суворо його не карати.
За таких обставин, суд дійшов до висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні умисних дій які полягають у таємному викрадені чужого майна (крадіжці) вчиненому в умовах воєнного стану, повторно; у вчинені умисних дій, які полягають у викраденні офіційних документів, вчиненому із корисливих мотивів; у несанкціонованому втручанні в роботу автоматизованої системи, що призвело до підробки інформації та порушення встановленого порядку її маршрутизації та кваліфікує їх, як вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 та ч.1 ст. 361 КК України.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушень (злочинів) при обставинах, викладених в обвинувальному акті, і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції - роз`яснивши обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та розглядає справу у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_6 , вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.
За таких обставин вина ОСОБА_6 , у вчиненні злочинів, в яких він обвинувачується, в судовому засіданні доведена повністю.
Суд кваліфікує дії ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану; за ч. 1 ст. 357 КК України, як вчинення умисних дій, які полягають у викраденні офіційних документів, вчиненому із корисливих мотивів; та за ч. 1 ст. 361 КК України, як несанкціоноване втручання в роботу автоматизованої системи, що призвело до підробки інформації та порушення встановленого порядку її маршрутизації.
У відповідності до вимог ст. ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінальних правопорушень, які відповідно до вимог ст. 12 КК України, відносяться до категорії кримінальних проступків за ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 361 КК України, та тяжкого злочину за ч. 4 ст. 185 КК України, дані про особу винного, який має постійне зареєстроване місце проживання, в силу статті 89 КК України раніше не судимий, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. 
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає те, що він щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні (злочині), добровільно відшкодував потерпілому матеріальну шкоди шляхом часткового повернення викрадених коштів у розмірі 2295 грн. (дві тисячі двісті дев`яносто п`ять гривень), активно сприяв розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
З урахуванням наведеного, суд призначає обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покарання, в межах санкцій частин статей, за якими він засуджується, та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, до відбуття визначає йому остаточне покарання, у виді позбавлення волі, при цьому, у порядку виключення, на підставі ст.75 КК України звільняє його від відбування призначеного покарання із випробуванням, встановивши обвинуваченому іспитового строку, із покладенням на нього обов`язків, згідно ст.76 КК України.
Суд вважає, що дане покарання буде необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. А також про можливість досягнення мети виправлення засудженого без ізоляції від суспільства за умови контролю за його поведінкою упродовж іспитового строку.
Цивільний позов не заявлено. Судові витрати відсутні.
Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Згідно зі ст. 377 КПК України, якщо обвинувачений тримається під вартою, суд звільняє його з-під варти в залі судового засідання у разі засудження до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.
Запобіжний захід обраний обвинуваченому у вигляді тримання під вартою слід скасувати, звільнивши його негайно з-під варти в залі судового засідання
З цих підстав, керуючись статтями 368, 370-371, 373-374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд
ухвалив:
ОСОБА_6 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень,
передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 361 КК України та призначити йому покарання: 
за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді 5 (п?яти) років позбавлення волі; 
за ч. 1 ст. 357 КК України у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік, що згідно
п. п. б п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України відповідає 6 (шести) місяцям позбавлення волі;
за ч. 1 ст. 361 КК України у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік, що згідно 
п. п. б п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України відповідає 6 (шести) місяцям позбавлення волі;
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п?ять) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування
покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов?язки.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 
наступні обов?язки: періодично з?являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Запобіжний захід обраний ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою
скасувати, звільнивши його негайно з-під варти в залі судового засідання.
Вирок може бути оскаржений, з підстав передбачених статтею 394 КПК України, до
Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області       ОСОБА_1