Справа № 465/10234/25
Провадження № 22-ц/801/1380/2026
Категорія: 42
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войнаровський І. В.
Доповідач:Панасюк О. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2026 року	Справа № 465/10234/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),
суддів Ковальчука О. В., Шемети Т. М.,
розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою представниці ОСОБА_1 – адвокатки Ткаченко Т. В. на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області у складі судді Войнаровського І. В. від 08 квітня 2026 року (дата складання повного тексту судового рішення у справі відсутня),

встановив:

У листопаді 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з цим позовом, за яким просило стягнути з  ОСОБА_1 на його користь 31 430 грн 00 к. заборгованості за договором про споживчий кредит № 100357286 від 08 липня 2021 року, яка складається з: 
- 7 000 грн 00 к. заборгованості за тілом кредиту; 
- 23 100 грн 50 к. заборгованості за процентами;
- 1 330 грн 00 к. заборгованості за комісією за видачу кредиту.
На обґрунтування позовних вимог покликалося на те, що 08 липня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі – ТОВ «Мілоан») та  ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 100357286 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, за умовами якого товариство надало позичальниці кредитні кошти у розмірі 7 000 грн 00 к., а позичальниця зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію в порядку та строки, визначені договором. 
16 липня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 16072024, згідно з умовами якого ТОВ «Мілоан» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах прав вимоги.
Відповідно до реєстру боржників від 16 липня 2024 року до договору факторингу № 16072024 від 16 липня 2024 року до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до  ОСОБА_1 у розмірі 31 430 грн 00 к., з яких: 7 000 грн 00 к. заборгованість за основною сумою боргу; 23 100 грн 50 к. заборгованість за процентами; 1 330 грн 00 к. заборгованість за комісією за видачу кредиту.
Свої зобов`язання за кредитним договором  ОСОБА_1 виконувала неналежним чином, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у зазначеному розмірі.
Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 08 квітня 2026 року позов задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за договором про споживчий кредит № 100357286 від 08 липня 2021 року у розмірі 31 430 грн 00 к., з яких: 7 000 грн 00 к. заборгованість за основною сумою боргу; 23 100 грн 50 к. заборгованість за процентами; 1 330 грн 00 к. заборгованість за комісією за видачу кредиту, а також 3 028 грн 00 к. у відшкодування сплаченого судового збору.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що між первісним кредитором ТОВ «Мілоан» та  ОСОБА_1 виникли кредитні відносини, позичальниця отримала кредитні кошти, свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, в результаті чого утворилась заборгованість, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги на підставі договору факторингу, тому суд прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості.
Крім того, враховуючи, що позовні вимоги було задоволено повністю, суд першої інстанції на підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) поклав на відповідачку обов`язок з відшкодування понесених позивачем витрат зі сплати судового збору у розмірі 3 028 грн 00 к. 
В апеляційній скарзі представниця ОСОБА_1 – адвокатка Ткаченко Т. В., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просила рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 08 квітня 2026 року скасувати та ухвалити нове – про відмову у позові.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно переклав на ОСОБА_1 тягар доказування своєї невинуватості в умовах, коли її банківська картка та мобільний телефон вибули з володіння проти її волі внаслідок шахрайських дій третіх осіб. Водночас ТОВ «ФК «ЄАПБ» не надало належних і допустимих первинних доказів укладення між первісним кредитором та  ОСОБА_1 кредитного договору (на документах відсутні підписи сторін чи електронні ідентифікатори), а також перерахування їй кредитних коштів. Додане до матеріалів справи платіжне доручення оформлене не через банківську установу, не містить реквізитів проведення банком, повного номера рахунку отримувача, підписів та печаток. Відповідно до сталої практики Верховного Суду, за відсутності беззаперечних доказів того, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті персональних даних, цивільно-правова відповідальність на споживача покладатися не може, а всі сумніви мають тлумачитися на його користь. 
ТОВ «ФК «ЄАПБ» подало відзив на апеляційну скаргу, за яким просило залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням норм процесуального права, відповідно до встановлених судом фактичних обставин справи, правовідносин сторін та норм матеріального права, якими вони регулюються.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Частинами першою – четвертою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 08 липня 2021 року  ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «Мілоан» з метою отримання кредитних коштів, у зв`язку з чим підписала в електронному вигляді анкету-заяву на кредит № 100357286.
08 липня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та  ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір про споживчий кредит № 100357286, за умовами якого кредитодавець надав позичальниці фінансовий кредит у розмірі 7 000 грн. 00 к. строком на 15 днів з 08 липня 2021 року по 23 липня 2021 року зі сплатою процентів та комісії (пункти 1.1 – 1.4 кредитного договору).
Відповідно до пунктів 1.5.1 – 1.5.2 договору комісія за надання кредиту становить 1 330 грн 00 к., яка нараховується за ставкою 19,00 % від суми кредиту одноразово; проценти за користування кредитом становлять 2 100 грн 00 к., які нараховуються за ставкою 2,00 % від фактичного залишку кредиту за кожний день строку користування кредитом.
Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожний день користування кредитом (пункт 1.6 договору).
Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (пункт 2.1 договору).
Згідно з пунктом 3.3.2 договору позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим договором у порядку, строки та терміни передбачені пунктами 1.1 – 1.6 та пунктом 2.4 цього договору.
За змістом пункту 6.1 договору цей кредитний договір укладався в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан» та доступний зокрема через сайт товариства та / або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.
Розміщені в особистому кабінеті позичальника проєкт цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією ТОВ «Мілоан» про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення ТОВ «Мілоан» електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається ТОВ «Мілоан» електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефон позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору / електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником ТОВ «Мілоан» через веб-сайт, мобільний додаток або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номера позичальника на номер 2277. Після укладення цей кредитний договір розміщується в особистому кабінеті позичальника (пункт 6.2. договору).
Відповідно до пункту 6.3 договору позичальник, приймаючи пропозицію ТОВ «Мілоан» про укладення кредитного договору, також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами договору в цілому.
Сторони погодили, що укладення товариством кредитного договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню товариством ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (пункти 6.4 – 6.5 договору). 
Додатком № 1 до кредитного договору є графік платежів за договором про споживчий кредит, згідно із яким дата останнього платежу 23 липня 2021 року, сума кредиту за договором – 7 000 грн 00 к., проценти за користування кредитом – 2 100 грн 00 к., комісія за надання кредиту – 1 330 грн 00 к. Загальна вартість кредиту 10 430 грн 00 к.
Відповідно до платіжного доручення № 29674628 від 08 липня 2021 року ТОВ «Мілоан» перерахувало  ОСОБА_1 на платіжну картку №  НОМЕР_1  грошові кошти в сумі 7 000 грн 00 к.; призначення платежу: кошти згідно з договором № 100357286. 
16 липня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 16072024, згідно з умовами якого ТОВ «Мілоан» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах прав вимоги.
Відповідно до реєстру боржників від 16 липня 2024 року до договору факторингу № 16072024 від 16 липня 2024 року до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до  ОСОБА_1 у розмірі 31 430 грн 00 к., з яких: 7 000 грн 00 к. заборгованість за основною сумою боргу; 23 100 грн 50 к. заборгованість за процентами; 1 330 грн 00 к. заборгованість за комісією за видачу кредиту.
Згідно з наданим ТОВ «Мілоан» розрахунком заборгованість  ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит № 100357286 становить 31 430 грн 00 к., з яких: 7 000 грн 00 к. прострочена заборгованість за тілом кредиту; 23 100 грн 50 к. прострочена заборгованість за процентами; 1 330 грн 00 к. прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту.
З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) № 12021141360000127 від 07 серпня 2021 року, видно, що до реєстру внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 185 Кримінального кодексу України, за фактом того, що 08 липня 2021 року о 09 год 00 хв. невідомі особи, перебуваючи на вул. Петлюри у м. Львові, таємно, шляхом вільного доступу викрали з рюкзака ОСОБА_2 мобільний телефон «Техно Нот 4» чорного кольору, грошові кошти в сумі 200 грн 00 к. та банківську картку № НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_1 , чим заподіяли потерпілому матеріальну шкоду на суму 1 600 грн 00 к.
Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.
Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» (далі – Закон) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частин сьомої, дванадцятої статті 11 Закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону).
Статтею 12 Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:  електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;  аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
За правилами частин першої, другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та / або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
З алгоритму укладення електронного кредитного договору слідує, що без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, який використовується позичальником як аналог власноручного підпису), без здійснення входу позичальником на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між сторонами не було б укладено. 
Як видно з матеріалів справи договір про споживчий кредит № 100357286 від 08 липня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та  ОСОБА_1 укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. 
Зі змісту договору встановлено, що  ОСОБА_1 при його оформленні зазначила свої персональні дані, зокрема ідентифікаційний номер платника податків, паспортні дані, зареєстроване місце проживання, номер телефону, електронну адресу.
ОСОБА_1 через особистий кабінет на веб-сайті позикодавця подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, після чого позикодавець надіслав  ОСОБА_1 за допомогою засобів зв`язку на вказаний нею номер телефону одноразовий ідентифікатор, який заявниця використала для підтвердження підписання договору позики.
Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі  ОСОБА_1 для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Отже заповненням анкети-заяви на кредит № 100357286 від 08 липня 2021 року та підписанням договору про споживчий кредит № 100357286 від 08 липня 2021 року  ОСОБА_1 підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчила, що вона повідомлена кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Без вчинення вказаних дій по попередньому заповненню анкети-заяви та надання особистих даних для оформлення кредитного договору, у тому числі номеру телефону та / або та електронної пошти для отримання одноразового ідентифікатора, такий правочин не був би укладений.
З метою підтвердження факту видачі кредитних коштів позивачем до позовної заяви долучено платіжне доручення № 29674628 від 08 липня 2021 року, яке підтверджує успішність проведення платежу ОСОБА_1 згідно з кредитним договором № 100357286 від 08 липня 2021 року в сумі 7 000 грн 00 к. на платіжну картку №  НОМЕР_1 . 
Вказаний документ містить усі необхідні реквізити, що ідентифікують призначення платежу, зокрема виконання зобов`язань за кредитним договором № 100357286 від 08 липня 2021 року, що в сукупності з іншими матеріалами справи беззаперечно підтверджує наявність правовідносин між сторонами справи згідно з укладеним кредитним договором.
Посилання представниці ОСОБА_1 – адвокатки Ткаченко Т. В. в апеляційній скарзі щодо невідповідності зазначеної платіжної інструкції вимогам нормативно-правових актів Національного банку України апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані, оскільки безготівковий переказ здійснено у сфері електронної комерції із залученням суб`єктів платіжної інфраструктури, що повністю узгоджується з частинами першою, третьою статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» та пунктами 2, 5 частини першої статті 10 Закону України «Про платіжні послуги». Зазначені норми передбачають правомірність безготівкових розрахунків за електронними правочинами з використанням платіжних інструментів, а також підтвердження факту переказу коштів через платіжні та фінансові установи, які мають право на надання платіжних послуг.
Отже наявні у матеріалах справи докази підтверджують факт укладення кредитного договору з відповідачкою та перерахування їй коштів за договором позики.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом частини другої статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку, визначений моментом пред`явлення вимоги, то кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
Укладаючи договір про споживчий кредит № 100357286 від 08 липня 2021 року сторони погодили всі істотні умови кредитування, зокрема комісію за надання кредиту у розмірі 1 330 грн 00 к. та проценти за користування кредитом (пункти 1.5.1 – 1.5.2 договору).
Додатком № 1 до кредитного договору є графік платежів за договором про споживчий кредит, згідно із яким дата останнього платежу 23 липня 2021 року, сума кредиту за договором – 7 000 грн 00 к., проценти за користування кредитом – 2 100 грн 00 к., комісія за надання кредиту – 1 330 грн 00 к. Загальна вартість кредиту 10 430 грн 00 к.
З огляду на викладене, нарахування комісії та процентів є правомірним, яке підтверджується умовами кредитного договору та доказами кредитної заборгованості.
Розрахунок заборгованості за кредитним договором, наданий суду позивачем, є належним та допустимим доказом стосовно надання кредитних коштів клієнту, отримання і використання таких коштів клієнтом та нарахування процентів.
Доказів на спростування вказаного розрахунку заборгованості матеріали справи не містять.
Згідно з статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Частиною першою статті 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
За загальними принципами цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування.
Таким чином, з урахуванням наявних у справі письмових доказів та пояснень позивача, викладених у позовній заяві, факт укладення кредитного договору, перерахування та отримання відповідачкою кредитних коштів є доведеним, а тому висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, нарахованими процентами та комісією за надання кредиту є правильним.
Натомість, якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами.
Проте  ОСОБА_1 та її представниця – адвокатка Ткаченко Т. В. не надали суду жодних доказів на спростування факту укладення кредитного договору або факту перерахування та отримання позичальницею кредитних коштів. 
Будь яких доказів, які б спростували створення  ОСОБА_1 особистого кабінету на сайті ТОВ «Мілоан», належність використаних засобів зв`язку, зокрема номеру мобільного телефону та / або електронної пошти, які використовувались при укладенні договору, іншій особі ніж  ОСОБА_1 , а також як укладення самого договору, так і отримання нею коштів на картковий рахунок №  НОМЕР_1 (зокрема банківської виписки за її картковим рахунком) матеріали справи не містять.
Крім того заперечуючи правильність нарахування заборгованості за кредитним договором заявники не навели власних розрахунків та не спростували розрахунок, складений позивачем.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги представниці ОСОБА_1 – адвокатки Ткаченко Т. В. про те, що банківська картка вибула з володіння  ОСОБА_1 проти її волі внаслідок викрадення у її сина, за фактом чого було відкрито кримінальне провадження. 
Сама по собі реєстрація заяви про вчинення кримінального правопорушення в ЄРДР № 12021141360000127 та проведення досудового розслідування не є беззаперечним доказом відсутності волевиявлення відповідачки на укладення кредитного договору та не звільняє її від цивільно-правової відповідальності, тому що вироку суду, який би набрав законної сили та встановив факт шахрайства третіх осіб щодо отримання кредиту, суду надано не було.
Крім того з витягу з ЄРДР видно, що подія відбулася 08 липня 2021 року, а відомості до реєстру було внесено лише 07 серпня 2021 року (майже через місяць). Передача власної банківської картки та доступу до неї третім особам (зокрема сину), а також несвоєчасне вжиття заходів щодо негайного реагування, зокрема блокування платіжного інструменту свідчить про порушення самою відповідачкою умов безпеки користування платіжними послугами.
Таким чином доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які є підставою для скасування чи зміни рішення суду.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення відповідно до норм матеріального права і з додержанням норм процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу представниці ОСОБА_1 – адвокатки Ткаченко Т. В. залишити без задоволення, а рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 08 квітня 2026 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий       О. С. Панасюк

Судді:        О. В. Ковальчук 

Т. М. Шемета