ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року м. Житомир справа № 240/7944/26
категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Капинос О.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Хмельницького міжрегіонального Управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, 

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:
Визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №79416651 винесену 23.02.2026 старшим державним виконавцем Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України з примусового виконання виконавчого листа № 240/11976/24, виданого Житомирським окружним адміністративним судом 24.07.2025 .
Визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №79416538 винесену 23.02.2026 старшим державним виконавцем Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України з примусового виконання виконавчого листа № 240/11976/24, виданого Житомирським окружним адміністративним судом 24.07.2025 .
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги , позивач вказує, на передчасність винесених постанов про закінчення виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчих листів Наголошує, що невиконання боржником рішення після накладення на нього штрафу та повідомлення правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання та не може свідчити про вжиття заходів примусового виконання рішення і не свідчить про неможливість його виконання.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Представник Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) скористався своїм процесуальним правом на подання до суду відзиву на позов. У відзиві просить у задоволенні позову відмовити.
Положенням ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши подані документи і матеріали справи, судом встановлено таке.
28.11.2024 рішенням Житомирського окружного адміністративного суду зобов`язано Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 30.08.2016 по 28.02.2018 з врахуванням базового місяця січень 2008 року.
Зобов`язано Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 25.07.2021, із врахуванням абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, як різницю між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу та з урахуванням виплаченої раніше суми.
В подальшому на виконання зазначеного рішення Житомирським окружним адміністративним судом було видано виконавчі листи №240/11976/24 видані 24.07.2025.
22.10.2025 державним виконавцем в порядку ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №79416651 та ВП № 79416538, в яких вказано про необхідність боржнику виконати рішення протягом 10 робочих днів.
У зв`язку з тим, що Житомирський військовий інститут імені С.П.Корольова не надав до Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі відповіді, щодо виконання вищевказаного рішення, 10.12.2025 державним виконавцем було винесено постанову у ВП №79416651 та ВП № 79416538 про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн. та 5100,00 грн., та направлено на адресу боржника.
Крім того, 29.12.2025 та 31.12.2025 державним виконавцем винесено постанови про накладення штрафу в подвійному розмірі по 10200,00 грн.
23.02.2026 державним виконавцем направлено повідомлення до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення за умисне не виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду у справі №240/11976/24 від 24.07.2025.
23.02.2026 державним виконавцем було винесено постанови про закінчення виконавчого провадження у ВП №79416651 та ВП № 79416538 за п.11 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження". 
09.03.2026 державним виконавцем була подана скарга на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань .
Не погоджуючись із постановами державного виконавця про закінчення виконавчого провадження позивач звернувся до суду, з метою їх оскарження в судовому порядку. Вважає оскаржувані постанови протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки накладення штрафів та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вказує таке.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02 червня 2016 року (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (пункт 1 частини 3, частина 4 статті 18 Закону №1404-VIII).
Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.
Частинами 1-3 статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Як свідчать матеріали справи дані спірні правовідносини виникли з приводу винесених постанов державного виконавця про закінчення виконавчого провадження з підстав невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника.
Під час судового розгляду справи встановлено, що після закінчення строку, визначеного ч.6 ст. 26 Закону №1404-VIII, державний виконавець перевірив виконання рішення боржником та за невиконання рішення суду в повному обсязі винесла постанови про накладення на боржника штрафів у розмірах 5100 грн та 10 200 грн, попередив боржника про кримінальну відповідальність. 
23.02.2026 державним виконавцем направлено повідомлення до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення за умисне не виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду у справі №240/11976/24 від 24.07.2025.
У подальшому на підставі п. 11 ч. 1 ст.39 Закону №1404-VIII державний виконавець винесла оскаржувані постанови про закінчення виконавчого провадження .
Втім, положення ч. 1-3 ст. 63 Закону №1404-VIII вимагають від державного виконавця вчинення декількох дій, серед яких є перевірка виконання рішення та надання вимоги боржнику про виконання рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Однак, з досліджених матеріалів справи не встановлено, чи взагалі мала місце перевірка, чи направлялись вимоги про надання інформації про хід виконання виконавчого провадження, чи вчинялись державним виконавцем інші дії, спрямовані на виконання рішення суду, окрім накладення штрафів.
Доводи відповідача, викладені у відзиві про те, що державним виконавцем винесено вимогу та направлено рекомендованою кореспонденцією до Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова про термінове повідомлення про стан виконання даного рішення та про попередження про кримінальну відповідальність за невиконання рішення суду нічим не підтверджені.
Варто зазначити, що виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.
Так, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.
Невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу №1 Конвенції (справи "Войтенко проти України", "Горнсбі проти Греції").
У разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс ("Піалопулос та інші проти Греції", "Юрій Миколайович Іванов проти України", "Горнсбі проти Греції").
Враховуючи наявні документи в матеріалах справи, слід відмітити, що накладення на боржника повторного штрафу є лише заходом з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа та не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.
Крім того суд вважає зауважити, що звернення з повідомленням до правоохоронних органів про вчинення кримінального правопорушення також не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем ужито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання. Направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.
Установлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дає підстав для висновку про можливість ставити його виконання в залежність від волевиявлення божника або будь-яких інших осіб на вчинення чи невчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту і забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів.
Юридична оцінка обставин справи дає підстави для висновку, що постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесені передчасно й за відсутності належних доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.
Вказані правові висновки сформовані у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02.11.2023 у справі №580/4398/22.
Верховний Суд у постанові від 26.10.2023 у справі №420/1511/23 відмітив, що розглядаючи адміністративний позов про законність дій державного виконавця органу виконавчої служби, суд має враховувати, що Законом № 1404-VIII на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом № 1404-VIII заходи в межах встановлених повноважень.
Крім того, Верховний Суд звернув увагу, що за наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.
Частиною третьою статті 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.
Разом з цим, матеріалами справи не підтверджено виконання державним виконавцем вказаних приписів чинного законодавства.
У свою чергу, постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесені передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.
Окрім цього, відповідно до доводів позивача й установлених обставин справи, зазначене судове рішення не виконано , отже відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний здійснити всі необхідні заходи для перевірки його виконання у повному обсязі.
З огляду на викладене, суд вважає, що всупереч вимог ст.77 КАС України відповідач не надав доказів на підтвердження обставин перевірки виконання рішення боржником безпосередньо перед тим, як прийняти оскаржувані постанови про закінчення виконавчого провадження.
Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Нормами ч.2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до ч.1 ст.245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (п. 10 ч. 2 ст.245 КАС України).
За встановлених обставин та наведеного правового регулювання суд дійшов висновку про протиправність постанов про закінчення виконавчих проваджень , як таких що винесені передчасно, за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.
Відтак, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити.
Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) до Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (майдан Корольова 3/14, м. Житомир, Житомирський район, Житомирська область, 10020. ЄДРПОУ: 35021511), про визнання протиправними та скасування постанов, задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №79416651 від 23.02.2026 та ВП №79416538 від 23.02.2026, винесені старшим державним виконавцем Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Васіною Світланою Вікторівною з примусового виконання виконавчих листів у справі № 240/11976/24, виданих Житомирським окружним адміністративним судом 24.07.2025.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Капинос

29.04.26