ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

19 червня 2026 року м. Житомир справа № 240/27709/25
категорія 106030200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Майстренко Н.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування пункту наказу, акту НВ-2, довідки, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 94 від 02.08.2024 року в частині формулювання обставин травми ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати Акт НВ-2 проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії, травмування) від 02.08.2024 року, затверджений командиром військової частини НОМЕР_1 ;
- визнати протиправною та скасувати Довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 22 від 04.08.2024 року, видану командиром військової частини НОМЕР_1 ;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 повторно розглянути матеріали розслідування за фактом поранення ОСОБА_1 від 16.05.2024 року та скласти Акт розслідування за формою НВ-2 та формою НВ-3 з урахуванням виконання ОСОБА_1 бойового завдання із захисту Батьківщини;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 видати ОСОБА_1 нову Довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), в якій зазначити, що поранення, отримане 16.05.2024 року, є таким, що пов`язане із захистом Батьківщини.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазнає, що він, молодший сержант ОСОБА_1 , проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді навідника міномета (номер обслуги 1 мінометного взводу мінометної батареї). 16 травня 2024 року близько 05:10 під час виконання бойового завдання з вогневого ураження противника на вогневій позиції «Верба» поблизу н.п. Хатнє Куп`янського району Харківської області позивач отримав тяжке поранення внаслідок вибуху вишибного заряду до міни ВОФ-843 Б-1. Діагноз: «Вибухове поранення. Травматичний відрив лівої кисті. Осколкові сліпі поранення м`яких тканин обличчя». Внаслідок отриманого поранення позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААГ № 655892 від 24.12.2024. За даним фактом наказом командира ВЧ НОМЕР_1 №134 від 16.05.2024 було призначено спеціальне розслідування. За результатами розслідування відповідачем складено та затверджено документи, а саме: акт проведення спеціального розслідування (форма НВ-2) від 02.08.2024 року, затверджений командиром ВЧ НОМЕР_1 . У пункті 6 Акту зазначено, що нещасний випадок пов`язаний з перебуванням потерпілого в стані алкогольного сп`яніння «не визнається таким, що пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби»; наказ командира ВЧ НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 94 від 02.08.2024 року «По результатам розслідування спеціального випадку травмування молодшого сержанта ОСОБА_1 », пунктом 1 якого травму визнано нещасним випадком, що стався внаслідок алкогольного сп`яніння та «не пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби»; довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 22 від 04.08.2024 року, видану командиром військової частини НОМЕР_1 , де зазначено: «внаслідок нещасного випадку під час проходження військової служби в районі виконання бойових завдань та не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби в результаті вибуху вишивного заряду отримав травмування».
Зазначені рішення, на думку позивача, є протиправними, необґрунтованими та такими, що суперечать фактичним обставинам. Позивач вказує, що в основу оскаржуваних рішень покладено довідку Харківського обласного бюро СМЕ (вх. №16/7727-Дм/24 від 20.05.2024), згідно з якою в крові позивача виявлено етиловий спирт у кількості 0,38 проміле. Проте відповідач не врахував критично важливі часові проміжки, а саме травма сталася о 05:10 год. 16.05.2024, що підтверджується актом НВ-2 та рапортами. Забір крові для аналізу було проведено о 12:59 год. 16.05.2024 згідно самої довідки токсикологічного дослідження. Отже, відповідно цих документів розрив у часі становить майже 8 годин.
Позивач стверджує, що на момент виконання бойового завдання о 05:10 ранку він був тверезий. Незначна кількість етилового спирту 0,38 проміле в крові позивача не є станом алкогольного сп`яніння.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи в порядку статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Зобов`язано відповідачів надати належним чином засвідчені копії документів про проходження позивачем військової служби (наказів або витяги з них); докази на підтвердження дати ознайомлення позивача з наказом №94 від 02.08.2024 року, інші докази, які мають значення для розгляду цього спору.
Станом на дату розгляду справи відповідачі своїм правом на заперечення щодо заявлених позовних вимог не скористалися, відзиву на позовну заяву та витребуваних документів до суду не надіслали.
Згідно частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до положень ст.ст. 257, 262 КАС України суд розглядає дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді навідника міномета (номер обслуги 1 мінометного взводу мінометної батареї).
Відповідно до Акту НВ-2 проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії, травмування), затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 02.08.2024 року, 16 травня 2024 року молодший сержант ОСОБА_1 отримав травму. Відповідно до довідки Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи судово-медичної лабораторії вх. №16/7727-Дм/24 від 20.05.2024 року при судово-токсикологічному дослідженні у крові ОСОБА_1 виявлено спирт етиловий в кількості 0,38 %.
Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.08.2024 №94 по результатам спеціального розслідування випадку травмування молодший сержант ОСОБА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (виявлений етиловий спирт в кількості - 0,38%), отримав вибухове поранення у виді травматичного відриву лівої кисті та осколкові сліпі поранення м`яких тканин обличчя. Наказано вважати травму ОСОБА_1 , старшого навідника 1 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 , нещасним випадком під час проходження військової служби в районі виконання бойових завдань та не пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби.
Відповідно до довідки від 04.08.2024 №22 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) молодший сержант ОСОБА_1 16 травня 2024 року о 05:10 внаслідок вибуху вишибного заряду до міни ВОФ-843 Б-1 отримав травмування: травматичний відрив лівої кисті. Осколкові сліпі поранення м`яких тканин обличчя. Діагноз підтверджено випискою із медичної карти стаціонарного хворого в/ч НОМЕР_3 №5360 від 21.05.2024 року. За обставинами: під час спорядження міни 120-мм для виконання завдання з бойового враження противника внаслідок нещасного випадку під час проходження військової служби в районі виконання бойових завдань та не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби в результаті вибуху вишибного заряду до міни, ВОФ-843 Б-1, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджено довідкою вх№16/7727-Дм/24 від 20.05.2024 року, виданою Харківським обласним бюро судово-медичної експертизи судово-медичною лабораторією, перебуваючи в штатних засобах індивідуального захисту. Знаходився під дією алкогольних речовин, дій протиправного характеру не вчиняв, в діях потерпілого відсутні ознаки навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження.
Не погодившись із наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 94 від 02.08.2024 року, актом НВ-2 проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії, травмування) від 02.08.2024 року та довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 22 від 04.08.2024 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку позиціям сторін у справі, суд застосовує такі правові норми.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до вимог частини 1 статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Законом України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що початком проходження військової служби вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації (п. 2 ч. 1 ст. 24 цього Закону). Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України (ч. 3 ст. 24 цього Закону).
Одним із основних державних обов`язків є захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України (ст. 65 Конституції України).
Згідно із частиною 4 статті 24 Закону №2232-XII військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:
1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);
2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;
3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);
4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;
5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Наказом Міністерства оборони України від 27.10.2021 №332, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 грудня 2021 року за №1667/37289, затверджено Інструкцію про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України (далі - Інструкція № 332), якою визначено процедуру проведення розслідування та обліку нещасних випадків з військовослужбовцями Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту (у тому числі з відрядженими зі Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту), військовозобов`язаними та резервістами, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовці), отриманих ними професійних захворювань, їх загибелі або смерті зі встановленням зв`язку з виконанням обов`язків військової служби і аварій, що сталися у військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України, Державній спеціальній службі транспорту (далі - військові частини).
Пунктом 2 розділу І Інструкції №332 визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, у випадках, визначених частиною четвертою статті 24 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу».
Згідно з пунктом 10 розділу 2 Інструкції №332 обставинами, за яких нещасний випадок визнається пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби і за яких складається акт за формою НВ-3, є: виконання потерпілим військовослужбовцем службових обов`язків згідно з розпорядком дня військової частини, у тому числі у відрядженні; виконання потерпілим військовослужбовцем державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; перебування потерпілого військовослужбовця у складі добового наряду; виконання завдань відповідно до розпоряджень та наказів командира військової частини в позаслужбовий час, у вихідні, святкові та неробочі дні на території військової частини та поза її межами; прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, пішки або на транспортному засобі будь-якого виду та форми власності; виконання дій, що не входять до кола службових обов`язків потерпілого військовослужбовця, а саме: із запобігання виникненню аварій або рятування людського життя чи державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку; участь у спортивних змаганнях та інших масових заходах і акціях, які проводяться військовою частиною самостійно або за рішенням старшого командира; прямування потерпілого військовослужбовця до місця відрядження і у зворотному напрямку на транспортному засобі будь-якого виду та форми власності; заподіяння тілесних ушкоджень іншою особою або вбивство потерпілого військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або дій, зазначених в абзаці восьмому цього пункту, незалежно від початку досудового розслідування, крім випадків з`ясування потерпілим та іншою особою особистих стосунків позаслужбового характеру, що підтверджено висновком відповідних органів; отримання потерпілим військовослужбовцем травми або інших ушкоджень унаслідок погіршення стану його здоров`я, яке сталося під впливом небезпечного фактору чи середовища у процесі виконання ним обов`язків військової служби, що підтверджено медичним висновком; раптове погіршення стану здоров`я потерпілого військовослужбовця або його смерть під час виконання обов`язків військової служби внаслідок впливу небезпечних чи шкідливих факторів та (або) важкості чи напруженості роботи, яка виконувалась, що підтверджено медичним висновком, якщо робота, що виконувалась, була протипоказана за медичним висновком про стан його здоров`я та якщо потерпілий не проходив відповідного медичного огляду; смерть військовослужбовця внаслідок захворювання або травми, отриманих ним раніше під час виконання обов`язків військової служби, що підтверджено медичним висновком; оголошення судовим рішенням військовослужбовця померлим.
Відповідно до пункту 11 розділу 2 Інструкції №332 обставини, за яких нещасні випадки не визнаються такими, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби: перебування потерпілого військовослужбовця за місцем постійного проживання, крім перебування військовослужбовців строкової служби та курсантів військових навчальних закладів за місцем проживання в казармах та гуртожитках військових частин; перебування потерпілого військовослужбовця у відпустці або у звільненні з розташування військової частини, окрім випадків травмування військовослужбовця у цей час у разі вчинення ним дій з рятування людського життя чи державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку; погіршення стану здоров`я внаслідок отруєння алкоголем, наркотичними засобами, токсичними чи отруйними речовинами, а також їх дії (асфіксія, інсульт, інфаркт, зупинка серця тощо), що підтверджено відповідним медичним висновком, за умов, що отруєння не пов`язано із впливом цих речовин на потерпілого військовослужбовця внаслідок їх застосування в технологічному процесі або незадовільного зберігання чи транспортування, а потерпілий до настання нещасного випадку був відсторонений від виконання обов`язків командиром (начальником); алкогольне, токсичне чи наркотичне сп`яніння, не зумовлене технологічним процесом, що стало основною причиною нещасного випадку за відсутності технічних та організаційних причин його настання, що підтверджено відповідним медичним висновком та матеріалами розслідування нещасного випадку; використання в особистих цілях без відома командування транспортних засобів, озброєння, устаткування, інструментів та матеріалів, які належать військовій частині або використовуються нею; навмисне вчинення кримінального правопорушення, що встановлено обвинувальним вироком суду або постановою (ухвалою) про закриття кримінального провадження; навмисне заподіяння військовослужбовцем шкоди своєму здоров`ю; самовільне залишення військовослужбовцем місця служби; природна смерть внаслідок вроджених вад здоров`я, смерть від загального захворювання, самогубство, що підтверджено висновками судово-медичної експертизи та (або) постановою (ухвалою) про закриття кримінального провадження.
Відповідно до абзацу 3 пункту 3 розділу І Інструкції №332 визначено, що випадки гострого професійного захворювання (отруєння), поранення, контузії, травми, каліцтва, зникнення, смерті або загибелі військовослужбовців, що сталися в районі ведення бойових дій або проведення операції Об`єднаних сил, але не пов`язані з бойовими ураженнями або діями з боку противника, розслідуються згідно з вимогами цієї Інструкції.
Згідно з пунктом 1 розділу 2 Інструкції №332 розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на військовослужбовця небезпечного фактора чи середовища за наявності ознак того, що випадок стався під час виконання ним обов`язків військової служби, унаслідок чого зафіксовано шкоду здоров`ю, зокрема, від одержання ним поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострого професійного захворювання і гострого професійного отруєння, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, отримання інших ушкоджень унаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрус, зсув, повінь, ураган тощо), контакту з представниками тваринного і рослинного світу, комахами, іншими представниками флори і фауни (далі - нещасні випадки), які призвели до звільнення від виконання обов`язків військової служби військовослужбовця на один день і більше, а також у випадку смерті військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби.
Згідно абз. 6 п. 5 Розділу ІІ Інструкції №332 командир військової частини, який отримав повідомлення про нещасний випадок, має протягом доби призначити комісію з розслідування нещасного випадку чисельністю не менш як три особи у складі голови комісії (яким є один із його заступників) та членів - командира роти, батальйону (дивізіону, ескадрильї тощо), до складу якого входить підрозділ, де стався нещасний випадок, та залежно від того, з чим пов`язаний нещасний випадок, - фахівців профільних служб (озброєння, тилу, пожежної, автомобільної, інженерної, медичної тощо). До складу комісії не може входити безпосередній командир (начальник) потерпілого військовослужбовця.
Відповідно до пункту 7 Розділу 2 Інструкції №332 нещасні випадки зі смертельним наслідком або внаслідок яких військовослужбовцем отримані тяжкі травми, групові нещасні випадки та випадки зникнення або смерті військовослужбовців підлягають спеціальному розслідуванню та розслідуються з урахуванням вимог розділу III цієї Інструкції.
Пунктом 1 Розділу ІІІ Інструкції №332 визначено, що спеціальному розслідуванню підлягають: нещасні випадки з військовослужбовцями зі смертельним наслідком; нещасні випадки, унаслідок яких військовослужбовцем отримані тяжкі травми; групові нещасні випадки, що сталися одночасно з двома і більше військовослужбовцями, незалежно від тяжкості шкоди їх здоров`ю; випадки зникнення військовослужбовців, за відсутності ознак ухилення від військової служби; випадки смерті військовослужбовців. Спеціальне розслідування зазначених вище випадків проводиться за наявності ознак того, що випадок стався під час виконання обов`язків військової служби.
Згідно пункту 2 Розділу ІІІ Інструкції №322 про груповий нещасний випадок, нещасний випадок зі смертельним наслідком, нещасний випадок, що спричинив тяжкі травми, випадок зникнення військовослужбовця або його смерті за наявності ознак того, що випадок стався під час виконання обов`язків військової служби командир військової частини зобов`язаний негайно доповісти через засоби зв`язку та протягом трьох годин надати письмове повідомлення за формою НВ-1: безпосередньому командиру (начальнику) за підпорядкованістю; до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері за місцем, де стався нещасний випадок, зникнення або смерть; до Військової служби правопорядку у Збройних Силах України; до відповідного військового органу нагляду чи контролю у сфері, з якою пов`язаний нещасний випадок (органу нагляду за безпечним веденням робіт військовослужбовцями, пожежного нагляду, контролю безпеки військової служби, контролю безпеки дорожнього руху, санітарно-епідеміологічного нагляду тощо).
Відповідно до пункту 3 Розділу ІІІ Інструкції №322 командир (начальник) органу військового управління вищого рівня, який отримав від командира підпорядкованої військової частини повідомлення, зобов`язаний призначити своїм наказом комісію для проведення спеціального розслідування.
Згідно пункту 4 Розділу ІІІ Інструкції №332 спеціальне розслідування нещасних випадків проводиться протягом 15 робочих днів. За потреби зазначений строк може бути подовжений командиром (начальником), який призначив комісію зі спеціального розслідування, але не більш як на тридцять днів або на строк, необхідний для проведення медичних досліджень закладом охорони здоров`я, технічної та (або) судово-медичної експертиз (досліджень) та отримання їх висновків. За результатами спеціального розслідування комісія з урахуванням висновків експертиз та (або) досудового розслідування складає акт за формою НВ-2 та оформлює інші матеріали, передбачені цією Інструкцією. Якщо за висновком комісії з розслідування в акті за формою НВ-2 випадок визнано таким, що пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, у військовій частині, де стався нещасний випадок, протягом доби на кожного потерпілого складаються та подаються на затвердження командиру військової частини акти за формою НВ-3.
Пунктом 5 Розділу ІІІ Інструкції №332 встановлено, що на вимогу комісії зі спеціального розслідування командир (начальник) військової частини, де стався нещасний випадок, зобов`язаний: забезпечити проведення необхідних досліджень, випробувань, експертиз та технічних розрахунків. Члени комісії зі спеціального розслідування мають право одержувати письмові та усні пояснення (опитування) військовослужбовців і працівників військової частини та свідків події. Члени комісії зі спеціального розслідування за можливості повинні зустрітися з потерпілими військовослужбовцями або членами їх сімей, розглянути на місці соціальні питання або внести пропозиції щодо їх вирішення відповідним органам, а також надати роз`яснення військовослужбовцям або членам їх сімей стосовно їх прав і належних компенсацій відповідно до законодавства України.
Крім того, особливості розслідування нещасних випадків, що сталися в районах бойових дій або проведення операції Об`єднаних сил, врегульовані Розділом V Інструкції №332.
Згідно з пункту 8 Розділу V Інструкції №332 посадова особа, яка призначила розслідування нещасного випадку, має право за клопотанням голови комісії з розслідування нещасного випадку подовжити строк проведення розслідування понад встановлений до 20 днів, а в разі настання випадків, зазначених у пункті 1 розділу III цієї Інструкції, - до 45 днів або на строк, необхідний для проведення медичних досліджень, технічної та (або) судово-медичної експертиз (досліджень) та отримання їх висновків, із зазначенням у наказі обґрунтованих причин подовження розслідування.
Згідно з п.1.1 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затв. наказом Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008р. (надалі - Положення № 402), військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Пунктом 21.7 Положення № 402 встановлено, що постанова ВЛК про причинний зв`язок травми (поранення, контузії, каліцтва) та її наслідків приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або висновку, зазначеного в Акті проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії), за формою, наведеною у додатку 4 до Інструкції 332, Акті про нещасний випадок (зникнення, смерть), за формою, наведеною у додатку 5 до Інструкції 332, у разі проведення розслідування обставин отримання військовослужбовцем травми (поранення, контузії, каліцтва). Також до ВЛК надається медична документація про первинне звернення за медичною допомогою військовослужбовця безпосередньо після одержання травми (поранення, контузії, каліцтва).
Оригінали або копії довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), Акта проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії), за формою, наведеною у додатку 4 до Інструкції 332, Акта про нещасний випадок (зникнення, смерть), за формою, наведеною у додатку 5 до Інструкції 332, надсилаються (передаються) військовою частиною (закладом, установою) до закладу охорони здоров`я в електронній або паперовій формі.
На військовослужбовців довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) оформляється не менше ніж у 2 примірниках. Один із примірників довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) подається у ВЛК з метою встановлення причинного зв`язку травми (поранення, контузії, каліцтва) з військовою службою. Примірник довідки обов`язково зберігається в особовій справі військовослужбовця.
Тобто, даним положенням передбачено видання довідок про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) Додаток 5.
Довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) - це документ, в якому міститься інформація про обставини, при яких військовослужбовець отримав травму, поранення чи каліцтво. Видається за підписом командира в/ч на підставі наказу командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем.
З аналізу вказаних норм суд дійшов до послідовного висновку про те, що отримання травми військовослужбовцем під час проходження військової служби є підставою для проведення у встановленому порядку розслідування нещасного випадку відповідно до вимог Інструкції № 332, за наслідками якого складається довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), яка надалі враховується ВЛК під час прийняття постанови про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв.
Водночас, наявність ознак того, що нещасний випадок стався під час проходження військової служби, повинно відстежуватися у медичних документах військово-лікарської комісії.
Разом з тим, викладена у зазначених медичних документах інформація щодо отримання військовослужбовцем травми, що пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, має бути перевірена комісією, яка проводить розслідування нещасного випадку, та підтверджена відповідними доказами.
З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді навідника міномета і 16.05.2024 року о 05:10 під час безпосереднього виконання бойового завдання - спорядження 120-мм міни ВОФ-843 Б-1 для вогневого ураження противника - внаслідок вибуху вишибного заряду отримав тяжке поранення: травматичний відрив лівої кисті та осколкові сліпі поранення м`яких тканин обличчя.
Проте за результатами спеціального розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ № 94 від 02.08.2024 року та затверджено акт за формою НВ-2, якими вказану травму визнано такою, що «не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби». Основними підставами для такого висновку відповідач зазначив перебування військовослужбовця у стані алкогольного сп`яніння, посилаючись на довідку Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи № 16/7727-Дм/24 від 20.05.2024 року, згідно з якою у крові ОСОБА_1 виявлено етиловий спирт у кількості 0,38 %
Натомість, позивач наполягає на обов`язку відповідача зазначити у довідці про обставини травми інформацію про те, що 16.05.2024 року травма ним отримана безпосередньо під час виконання обов`язків військової служби та пов`язана із захистом Батьківщини.
В свою чергу, згідно з пунктом 4 Розділу ІІІ Інструкції № 332 спеціальне розслідування нещасних випадків проводиться протягом 15 робочих днів. Подія сталася 16 травня 2024 року, хоча акт спеціального розслідування за формою НВ-2 та наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 94 були видані та затверджені лише 02 серпня 2024 року - тобто майже через 2,5 місяці після нещасного випадку.
При цьому, особливості розслідування в районах бойових дій врегульовані Розділом V Інструкції № 332 (зокрема п. 8) та передбачають можливість продовження строку проведення розслідування за клопотанням голови комісії до 45 днів або на строк, необхідний для отримання експертиз, із обов`язковим зазначенням у наказі обґрунтованих причин такого продовження. 
Надані суду матеріали розслідування не містять жодних доказів законного продовження строків, відповідних клопотань членів комісії чи рішень командира про таке продовження, не містять доказів дотримання військовою частиною НОМЕР_1 строків розслідування, встановлених Інструкцією №332.
Відсутні рішення командира Військової частини НОМЕР_1 щодо забезпечення проведення необхідних досліджень, випробувань, експертиз та технічних розрахунків.
Отже, суд констатує, що відсутні клопотання членів комісії подовжити строк проведення розслідування, а відповідно і рішення командира Військової частини про таке продовження. У тому числі, на строк, необхідний для проведення медичних досліджень закладом охорони здоров`я, технічної та (або) судово-медичної експертиз (досліджень) та отримання їх висновків.
Суд також зазначає, що згідно з пунктом 11 розділу 2 Інструкції № 332 алкогольне сп`яніння не визнається обставиною пов`язаності з виконанням обов`язків лише у разі, якщо воно стало основною причиною нещасного випадку за відсутності технічних та організаційних причин його настання, що має бути підтверджено матеріалами розслідування.
Натомість, матеріалами справи (включаючи довідку про обставини травми № 22 від 04.08.2024) підтверджується, що причиною травмування став раптовий вибух вишибного заряду міни ВОФ-843 Б-1. Жодного причинно-наслідкового зв`язку між наявністю в крові позивача алкоголю в концентрації 0,38 % та отриманою позивачем травмою не встановлено. Більше того, у довідці № 22 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) зазначено, що позивач перебував у штатних засобах захисту, протиправних дій не вчиняв, ознак навмисного заподіяння собі ушкоджень немає.
За таких умов, на думку суду, виконання позивачем обов`язків військової служби, під час безпосереднього виконання бойового завдання, відповідно до пункту 10 розділу ІІ Інструкції № 332 є обставинами, за яких нещасний випадок визнається пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби і за яких складається акт за формою НВ-3.
Отже, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем в ході проведення службового розслідування було допущено порушення процедури його проведення. Висновки про обставини травмування військовослужбовця не могли бути встановлені відповідачем на підставі акту службового розслідування від 02.08.2024, що не було призначено та проведено відповідно до Інструкції № 332, а тому правового значення вони мати не можуть.
Матеріали розслідування нещасного випадку не є переконливими щодо обставин, за яких нещасний випадок був визнаний таким, що не пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби.
Враховуючи викладене вище, недоліки проведеного службового розслідування призвели до подальшого видання наказу №94 від 02.08.2024, що містять необґрунтовані висновки про те, що травму ОСОБА_1 , старшого навідника 1 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 , слід вважати нещасним випадком під час проходження військової служби в районі виконання бойових завдань та не пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби.
Суд не погоджується із такими висновками із підстав, описаних вище, у зв`язку з чим задовольняє позов у частині визнання протиправним та скасування пункт 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 94 від 02.08.2024 року в частині формулювання обставин травми ОСОБА_1 , Акту НВ-2 проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії, травмування) від 02.08.2024 року та довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 22 від 04.08.2024 року.
При цьому, обираючи ефективний спосіб захисту порушеного права, суд керується такими мотивами.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02)).
Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Обираючи належний та ефективний спосіб захисту прав позивача, керуючись частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи висновок суду про протиправність зазначених рішень, суд вважає за необхідне зобов`язати військову частину НОМЕР_2 ініціювати повторне спеціальне розслідування за фактом поранення ОСОБА_1 16.05.2024 року відповідно до наказу Міністерства оборони України від 27.10.2021 №332, яким затверджено Інструкцію про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, з урахуванням висновків суду.
Стосовно доводів позивача про можливу похибку методу дослідження при вимірюванні концентрації спирту в крові позивача, суд не бере їх до уваги та відхиляє, оскільки суду не надано відомостей щодо конкретного типу, моделі чи технічних характеристик обладнання (приладу), на якому безпосередньо проводилась дана судова експертиза (токсикологічне дослідження), як і не надано доказів його несправності чи невідповідності встановленим стандартам. За таких умов, твердження про "похибку методу" є виключно припущеннями позивача, які не підтверджені належними технічними чи документальними доказами та не спростовують офіційний висновок експертної установи.
Щодо решти позовних вимог про зобов`язання військової частини НОМЕР_2 видати позивачу нову довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), в якій зазначити, що поранення, отримане 16.05.2024 року, є таким, що пов`язане із захистом Батьківщини, суд зазначає таке.
Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
Отже, дискреційне право органу виконавчої влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.
Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.
Разом з тим, задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача видати позивачу нову довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), в якій зазначити, що поранення, отримане 16.05.2024 року, є таким, що пов`язане із захистом Батьківщини, без перевірки суб`єктом владних повноважень дотримання усіх визначених законом умов, буде втручанням у дискреційні повноваження відповідача.
Крім того, суд зазначає, що такі обставини можуть бути встановлені лише за результатами розслідування нещасного випадку. Відтак, суд вважає такі вимоги передчасними і відмовляє у їх задоволенні.
Відповідно до частини 1статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини 1статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.
Відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 262, 295, 297 КАС України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 94 від 02.08.2024 року в частині формулювання обставин травми ОСОБА_1 .
Визнати протиправним та скасувати Акт НВ-2 проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії, травмування) від 02.08.2024 року, затверджений командиром військової частини НОМЕР_1 .
Визнати протиправною та скасувати довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 22 від 04.08.2024 року, видану командиром військової частини НОМЕР_1 .
Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 ініціювати повторне спеціальне розслідування за фактом поранення ОСОБА_1 16.05.2024 року відповідно до наказу Міністерства оборони України від 27.10.2021 №332, яким затверджено Інструкцію про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, з урахуванням висновків суду.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Майстренко

19.06.26