Справа № 485/392/26
Провадження №2/485/339/26

Рішення
іменем України

27 травня 2026 року  м. Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючий - суддя Соловйов О.В.,
секретар судового засідання Гусарова І.М.,
за участю представника позивача - Чехун Ю.В. (в режимі відеоконференції),
представника відповідача - адвоката Мутьєва Д.В. (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Снігурівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У березні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" (далі ТОВ "Споживчий центр") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07 серпня 2023 року між ТОВ "Споживчий центр" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферти) № 07.08.2023-100002286, відповідно до умов договору відповідач отримав кредит в розмірі 6000,00 грн строком на 70 днів з фіксованою процентною ставкою у розмірі 1,35 % за один день користування кредитними коштами. Банк виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок чого допустив заборгованість, яка станом на день звернення до суду складає 12359,87 грн, з яких: 6000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 5459,87 грн - заборгованість за відсотками, 900,00 грн - комісія. Просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та понесені судові витрати.
11.04.2026 засобами системи "Електронний суд" представником відповідача Мутьєвим Д.В. подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник просить відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог позивача. В обґрунтування зазначив, що позивачем до позову не додано жодного документу на підтвердження розміру заборгованості. Відповідно до позовної заяви, 07 серпня 2023 року відповідач приєднався до Умов та Правил та уклав договір про отримання послуг та отримав кредитну катку. При цьому, до позовної заяви не додано Тарифів обслуговування даного виду кредита та не сам договір в повному обсязі., тому не можливо встановити за яким саме тарифом обслуговувався рахунок відповідача. Покликається також на те, що позовна заява містить посилання на пункти Умов та правила надання послуг, Витяг з яких приєднано до матеріалів. Однак даний Витяг не містить дати, а між тим за текстом позовної заяви зрозуміло, що з часу підписання відповідачем заяви й до моменту подання позову Тарифи, Умови та Правила змінювалися, що впливало на розмір кредитних зобов"язань відповідача. Відсутність дійсних на момент укладення договору Умов та Тарифів, підписаних відповідачем, не дає можливості з"ясувати наявність та розмір кредитної заборгованості за договором, оскільки не можливо встановити чи є додані до позову Умови складовою частиною укладеного між сторонами договору та які насправді умови цього договору. Крім того, основним доказом на підтвердження позовних вимог позивач вважає розрахунок заборгованості за договором. Вказаний розрахунок заборгованості є односторонньою калькуляцією позивача і не може підтверджувати виконання або невиконання відповідачем умов договору, оскільки його складено таким чином, що не дає можливості встановити реальну заборгованість, в тому числі ні суми заборгованості за тілом кредиту, ні суми пені, ні відсотків. Також не можливо встановити ким саме його розроблено, оскільки розрахунок не мітить підпису. Також зазначає, що позивачем до позовної заяви не додано жодного доказу, який би підтверджував факт перерахування суми позики на рахунок відповідача, вказаний у договорах (а.с. 71-76).
У відповіді на відзив представником позивача підтримано позовні вимоги у повному обсязі, наголошено на необхідності їх задоволення, яка обґрунтовується тим, що обставини на які посилається відповідач у відзиві на позовну заяву, як на підстави для відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі є не обґрунтовані, недоведені та суперечать умовам укладених правочинів. ТОВ "Споживчий центр" виконало свої зобов"язання за спірним кредитним договором в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору (а.с.88-98).
В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі.
Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування зазначив, що дійсно ОСОБА_1 уклав кредитний договір та отримав кредитні кошти в сумі 6000,00 грн. Однак сума нарахованих відсотків, які просить стягнути позивач, не відповідає сумі нарахованих відсотків вказаних в таблиці обчислення загальної вартості кредиту. Умовами кредитного договору передбачений розмір денної відсоткової ставки який суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Просив про застосування строку позовної давності, посилаючись на те, що його довіритель ще наприкінці 2023 року отримав вимогу позивача про погашення заборгованості. Також зазначив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню оскільки позивачем не вчинено заходів досудового врегулювання спору, зокрема не реструктуризовано заборгованість за кредитним договором. 
Заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.
Судом встановлено, що 07 серпня 2023 року між ТОВ "Споживчий центр" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферти) № 07.08.2023-100002286, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 6000,00 грн на строк 70 днів до 15 жовтня 2023 року, з фіксованою процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 1,30 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. 
Крім того, сторони визначили комісію (плата за надання кредиту) у розмірі 15 % від суми кредиту, що дорівнює 900,00 грн.
Неустойка 60,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.
Крім того, відповідач разом з укладанням кредитного договору ознайомився та підписав паспорт споживчого кредиту та таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за кредитним договором.
Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором Р737 (а.с. 18-27). 
Отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 6000,00 грн підтверджено квитанцією платіжного провайдера LiqPay № 2349154791 від 07 серпня 2023 року (а.с.17).
Згідно наданого позивачем деталізованого розрахунку з зазначенням сум усіх нарахувань за усіма складовими за кожен день протягом протягом всього періоду строку кредитування, у зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань, у відповідача станом на 15 жовтня 2023 року утворилася заборгованість у розмірі 12359,85 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 6000,00 грн, заборгованість за відсотками 5459,85 грн, комісія 900,00 грн (а.с. 143-144).
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагається, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/5 від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно - телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також Іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію").
Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України "Про електронну комерцію" передбачають використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію").
Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом (ст.ст. 610, 612 ЦК України).
Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Подані позивачем документи підтверджують укладення відповідачем кредитного договору, отримання кредиту. Розрахунки підтверджують існування заборгованості, викладеної в позовних вимогах. 
Відповідач не довів належного виконання зобов`язань за кредитним договором, розрахунок заборгованості не спростував.
Щодо доводів представника відповідача про ненадання позивачем доказів перерахування кредитних коштів на загальну суму 6000,00 грн, суд вважає їх необґрунтованими, оскільки як було вказано вище, матеріалами справи підтверджено перерахування відповідачу грошових коштів у заявленому розмір.
Згідно з повідомленням АТ КБ "Приват Банк" №20.1.0.0.0/7-260427/141676-БТ від 04 травня 2026 року, наданим на виконання ухвали суду від 24 квітня 2026 року про витребування доказів, на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , банком було емітовано платіжну картку № НОМЕР_2 до банківського рахунку № НОМЕР_3 . Окрім цього, на банківський рахунок ОСОБА_1 було зараховано 6000,00 грн 07 серпня 2023 року (а.с. 138-139).
Доводи представника відповідача щодо неправомірності нарахування відсотків суд вважає безпідставними, оскільки такі передбачені умовами кредитного договору.
З наданого позивачем деталізованого розрахунку заборгованості вбачається нарахування кредитодавцем відсоткової ставки у розмірі 1,30 % на суму виданого кредиту 6000,00 грн протягом всього строку кредитування з 07 серпня 2023 року до 15 жовтня 2023 року, тобто 70 днів, що відповідає положенню п. 2, 3, 4, 7 договору.
Умовами кредитного договору передбачено нарахування відсотків на залишок заборгованості по тілу кредиту за весь строк кредитування (п. 8 Договору). З наданої таблиці обчислення загальної вартості кредиту вбачається, що нарахування відсотків в ній відображено з урахуванням часткового погашення заборгованості за тілом кредиту кожні 14 днів, що відповідає графіку платежів вказаному в п. 10 Договору. Однак в звя"зку з тим, що відповідачем не виконувалися умови кредитного договору щодо своєчасного погашення заборгованості за тілом кредиту, позивачем нараховувалися відсотки протягом строку кредитування на фактичний залишок заборгованості, в зв"язку з чим розмір фактично нарахованих відсотків, які позивач просить стягнути, не відповідає розміру відсотків вказаному в таблиці обчислення загальної вартості кредиту. Таким чином твердження представника відповідача про нарахування позивачем відсотків в розмірі більшому ніж вказано в таблиці є безпідставними.
Також не заслуговують на увагу твердження представника позивача з приводу невідповідності денної відсоткової ставки вимогам ч. 5 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування", оскільки на момент укладення кредитного договору та протягом строку нарахування відсотків за кредитним договором законодавством не було передбачено обмежень щодо розміру денної відсоткової ставки.
З приводу застосування наслідків пропуску позовної давності, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України.
Відповідно до п. 12 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID_19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин, дію якого неодноразово продовжено. Дію карантину скасовано 01 липня 2023 року.
Крім того, відповідно до п. 19 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14 травня 2025 року, який набрав чинності 04 вересня 2025 року, пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України виключено.
Таким чином, з 12 березня 2020 року по 01 липня 2023 року перебіг строків позовної давності продовжено, а з 24 лютого 2022 року та по 03 вересня 2025 року перебіг строків позовної давності зупинено. 
Отже, строки позовної давності не були пропущені позивачем, а, підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності у суду відсутні.
Положеннями статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.
Таким чином, законодавством передбачено попереднє направлення боржнику письмової вимоги про усунення порушень умов договору виключно у випадку дострокового стягнення заборгованості за кредитом, та враховуючи те, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість строк виконання якої настав, позивач не мав обовов"язку перед подачею позову направляти відповідачу письмову вимогу про погашення заборгованості.
Враховуючи вище наведене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором обґрунтовані та підлягають до задоволення. 
У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 2662,40 грн, відповідно до вимог ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (а. с. 33), який підлягає стягненню з відповідача.
Керуючись ст. 4, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд
ухвалив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр", ЄДРПОУ 37356833, місцезнаходження: вул. Саксаганського, буд. 133-А, м. Київ, 01032, заборгованість за кредитним договором № 07.08.2023-100002286 від 07 серпня 2023 року в сумі 12359,87 грн (дванадцять тисяч триста п"ятдесят дев"ять грн 87 к.), що складається з: 6000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 5459,87 грн - заборгованість за відсотками, 900,00 грн - комісія; а також понесені судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2662,40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві грн 40 к.).
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Дата складення повного судового рішення – 27 травня 2026 року.

Суддя О. В. Соловйов