ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року
м. Київ

справа № 689/467/25
провадження № 61-13133св25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Калараша А. А.,
суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Пророка В. В.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Фомова Олеся Сергіївна, 

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 11 вересня 2025 року, ухвалену колегією у складі суддів Грох Л. М., Янчук Т. О., Ярмолюка О. І., 

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Фомова О. С., про визнання недійсним договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису).

2. Позов мотивовано тим, що 19 липня 2024 року державний виконавець Городоцько-Ярмолинецького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області (далі - Городоцько-Ярмолинецький ВДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області) Білоусько О. В. розмістив оголошення про проведення земельних торгів земельної ділянки, площею 1,9280 га, кадастровий номер 6825883000:02:033:0080, цільове призначення - для ведення фермерського господарства, яка розташована в с. Жилинці Хмельницького району. 19 серпня 2024 року через електронний майданчик, створений Товариством з обмеженою відповідальністю «Біржа Подільська» (далі - ТОВ «Біржа Подільська»), проведено земельні торги цієї земельної ділянки. Позивач стала переможцем торгів.

3. 13 вересня 2024 року між державним виконавцем Білоусько О. В. та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 1,9280 га, кадастровий номер 6825883000:02:033:0080, з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, який посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Стожик Н. В. 

4. При посвідченні цього договору приватним нотаріусом повідомлено позивачу, що вказана земельна ділянка на підставі договору емфітевзису перебуває у користуванні ОСОБА_2 , який не скористався переважним правом купівлі ділянки.

5. Позивач вважала, що договір емфітевзису, укладений між відповідачами, підлягає визнанню недійсним. Так, Господарський суд Хмельницької області рішенням від 19 жовтня 2020 року у справі № 924/61/20 стягнув з ОСОБА_3 та Приватного підприємства сільськогосподарського виробництва «Велика Родина» (далі -ППСВ «Велика Родина») на користь Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (далі - АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України») борг в розмірі 1 202 565,06 грн (набрало законної сили 09 листопада 2020 року). 15 лютого 2021 року господарським судом видано наказ про примусове виконання рішення.

6. 05 лютого 2021 року ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_2 договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), площею 1,9280 га, кадастровий номер 6825883000:02:033:0080, цільове призначення - для ведення фермерського господарства, яка розташована в с. Жилинці Хмельницького району, строком на 49 років, розмір плати - 28 000,00 грн (договір посвідчено приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Фомовою О. С.).

7. Вказаний договір укладено між відповідачами за 10 днів до видачі Господарським судом Хмельницької області наказу про примусове стягнення заборгованості із ОСОБА_3 , що свідчить про намагання останнього уникнути стягнення за судовим рішенням на шкоду кредитору. 

8. 07 листопада 2022 року державним виконавцем проведено опис та накладено арешт на вказану земельну ділянку. Лише через 3 роки відбувся аукціон, оскільки наявність емфітевзису є обтяженням для нового власника, так як повноцінне володіння і користування земельною ділянкою є неможливим протягом 49 років, а плата отримана попереднім володільцем. Відтак, у покупця залишається лише правомочність розпорядження земельною ділянкою, яку важко реалізувати з урахуванням цих обставин, що було достеменно відомо ОСОБА_3 .

9. При цьому фіктивні правовідносини, які виникли та існують між відповідачами, створюють перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні земельною ділянкою позивачу як новому власнику. Знаючи про наявну заборгованість, відповідачі забезпечили повноцінне користування землею на строк 49 років лише за 28 000,00 грн, у тому числі в разі зміни її власника згідно з договором. Ця обставина свідчить про те, що правова мета договору емфітевзису є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином, цей договір як фіктивний підлягає визнанню недійсним. Сторони вчинили цей правочин лише для виду, протизаконною ціллю укладення договору емфітевзису є обмеження майбутнього нового власника у його праві користування земельною ділянкою.

10. Посилаючись на статті 3, 11, 13, 31, 202, 203, 234 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), позивач вважала, що оспорюваний договір є фраудаторним та фіктивним, оскільки його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином.

11. Враховуючи наведені обставини, позивач просила визнати недійсним договір про встановлення прав користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), площею 1,9280 га, кадастровий номер 6825883000:02:033:0080, цільове призначення - для ведення фермерського господарства, яка знаходиться за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, Ярмолинецька селищна територіальна громада, с. Жилинці, укладений 05 лютого 2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а. с. 11). 

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття 

12. Ярмолинецький районний суд Хмельницької області рішенням від 30 червня 2025 року позов ОСОБА_1 задовольнив. Договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) площею 1,9280 га, кадастровий номер: 6825883000:02:033:0080, цільове призначення: для ведення фермерського господарства, яка знаходиться за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, Жилинецька сільська рада, укладений 05 лютого 2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , визнав недійсним. Вирішив питання про розподіл судових витрат (а. с. 122-131). 

13. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі уклали договір емфітевзису для утруднення виконання рішення суду про стягнення боргу, а також з метою позбавлення майбутнього власника земельної ділянки отримання прибутку від використання свого майна, що свідчить про те, що вони діяли недобросовісно з метою завдати шкоди майбутньому власнику земельної ділянки позивачу ОСОБА_1 . Відповідачі приховали свої справжні наміри (з врахуванням неспівмірно малої плати за користування земельною ділянкою на строк 49 років), укладаючи цей правочин, що свідчить про його фіктивність.

14. Хмельницький апеляційний суд постановою від 11 вересня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив. Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 30 червня 2025 року скасував та ухвалив нове судове рішення. В позові ОСОБА_1 відмовив. Вирішив питання про розподіл судових витрат (а. с. 194-197).

15. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що сторона позивача, вказуючи про вчинення цього правочину відповідачами без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлювалися, не надала жодних доказів на спростування використання ОСОБА_2 земельної ділянки, у справі відсутні дані щодо її залишення у фактичному володінні та користуванні власника ОСОБА_3 .

16. У справі відсутні будь-які докази, що оспорюваний договір вчинено без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлювалися. Той факт, що на виконання правочину було передано майно, безумовно виключає кваліфікацію цього правочину як фіктивного.

17. Суд першої інстанції, вказуючи, що спірний договір емфітевзису вчинено з наміром завдати шкоди позивачу, не врахував, що на час укладення цього договору позивач не володіла жодним правом щодо земельної ділянки, площею 1,9280 га, кадастровий номер 6825883000:02:033:0080.

18. На час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу позивач, будучи достовірно обізнаною про укладений договір емфітевзису та зареєстроване речове право ОСОБА_2 (пункт 2 договору купівлі-продажу), діючи з власної волі та усвідомлюючи правові наслідки існування речового права ОСОБА_2 , не відмовилася від його підписання.

19. Позивач ОСОБА_1 не є і не була кредитором відповідачів.В свою чергу кредитором ОСОБА_3 за рішенням Господарського суду Хмельницької області від 19 жовтня 2020 року в справі № 924/61/20 є АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України», яке не заявляло про фраудаторність цього правочину і не оспорював його у встановленому порядку. При цьому кредитор вже звернув стягнення на земельну ділянку для задоволення свого права вимоги і погашення боргу боржника.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи 

20. 19 жовтня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Кучерук Т. М., подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Хмельницького апеляційного суду від 11 вересня 2025 року, в якій заявник просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 

21. Касаційна скарга мотивована тим, що позивач погоджується із позицією суду першої інстанції, який встановив дійсне порушення її прав, зокрема встановив, що оспорюваний договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) був укладений ОСОБА_3 та ОСОБА_2 05 лютого 2021 року, тобто після ухвалення Господарським судом Хмельницької області рішення про стягнення боргу із ОСОБА_3 на користь АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України», яке ухвалено 19 жовтня 2020 року, а також за 10 днів до видання Господарським судом Хмельницької області наказу № 924/61/20. Ця обставина свідчить про те, що відповідач ОСОБА_3 , усвідомлюючи, що з метою примусового виконання рішення суду на вказану земельну ділянку буде накладено арешт державним виконавцем та в подальшому реалізовано з метою сплати його боргу, використав укладення договору емфітевзису із ОСОБА_2 задля порушення майнових прав та інтересів як кредитора, так і майбутнього власника земельної ділянки. Тобто, відповідач ОСОБА_3 міг передбачити негативні наслідки для себе (накладення арешту на земельну ділянку) у випадку виконання зазначеного рішення суду.

22. Суд першої інстанції, проаналізувавши умови договору емфітевзису, також дійшов висновку, що відповідачі використали договір емфітевзису як для утруднення виконання рішення суду про стягнення боргу, що набрало законної сили, так і з метою позбавлення майбутнього власника земельної ділянки отримання прибутку від використання свого майна, що свідчить про те, що вони діяли недобросовісно з метою завдати шкоди майбутньому власнику земельної ділянки -позивачу ОСОБА_1 . Зазначена обставина підтверджується пунктами 2.2., 2.3. договору від 05 лютого 2021 року, згідно яких розмір плати за право користування земельною ділянкою становить 28 000,00 грн; зазначена сума сплачена власнику земельної ділянки землекористувачем готівкою до підписання цього договору. Тобто, укладаючи договір з такими умовами, враховуючи неспівмірну плату за використання земельної ділянки (розмір плати - 28 000,00 грн, строк договору - 49 років), відповідачі свідомо позбавили нового власника майна ОСОБА_1 отримання доходу в майбутньому від своєї власності - земельної ділянки, площею 1,9280 га, кадастровий номер 6825883000:02:033:0080. Ця обставина свідчить також про те, що сторони (відповідачі) приховали свої справжні наміри (передача права користування земельною ділянкою на строк 49 років із платою за користування земельною ділянкою в сумі 28 000,00 грн за весь період строку договору), укладаючи цей правочин, що свідчить про його фіктивність.

23. Укладаючи договір емфітевзису із такими умовами договору (пункти 2.1. - 2.3.), відповідачі діяли свідомо на шкоду майбутньому власнику, який придбає це нерухоме майно, з метою позбавлення останнього доходу (прибутку) від використання цього майна. При цьому, відповідачі не могли знати, хто саме придбає зазначену земельну ділянку. Тобто, умисні дії відповідачів були спрямовані на порушення прав нового власника майна у майбутньому, незалежно від того, хто саме ним буде (фізична особа, юридична особа, держава).

24. Апеляційний суд зазначеного не врахував. 

25. Від сторони відповідача не надходило відзиву на касаційну скаргу. 

Провадження у суді касаційної інстанції

26. Верховний Суд ухвалою від 10 листопада 2025 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Кучерук Т. М., на постанову Хмельницького апеляційного суду від 11 вересня 2025 року, витребував матеріали справи із суду першої інстанції.

27. У листопаді 2025 року матеріали цивільної справи № 689/467/25 надійшли до Верховного Суду. 

28. Верховний Суд ухвалою від 08 червня 2026 року призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів. 

29. Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 606/1636/18, від 13 квітня 2022 року у справі № 757/62043/18, а також постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1873цс16, від 23 серпня 2017 року у справі № 306/2952/14, від 09 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15 [пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)].

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій фактичні обставини справи

30. Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, щоГосподарський суд Хмельницької області рішенням від 19 жовтня 2020 року в справі № 924/61/20 (набрало законної сили 09 листопада 2020 року) стягнув солідарно з ОСОБА_3 та ППСВ «Велика Родина» 1 202 565,06 грн боргу на користь АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (а. с. 28-36). 

31. 05 лютого 2021 року ОСОБА_3 (власник) уклав із ОСОБА_2 (землекористувач) договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), площею 1,9280 га, кадастровий номер 6825883000:02:033:0080, який посвідчено приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Фомовою О. С. (а. с. 43-46).

32. Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.3 цього договору власник земельної ділянки надає землекористувачу право користуватися земельною ділянкою на строк 49 років. Розмір плати за право користування земельною ділянкою становить 28 000,00 грн. Зазначена сума сплачена власнику земельної ділянки землекористувачем готівкою до підписання цього договору.

33. 15 лютого 2021 року Господарський суд Хмельницької області видав наказ № 924/61/20 про примусове виконання рішення Господарського суду Хмельницької області від 19 жовтня 2020 року в справі № 924/61/20.

34. 14 квітня 2021 року головним державним виконавцем Ярмолинецького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Білоусько О. В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з виконання наказу № 924/61/20, виданого 15 лютого 2021 року Господарським судом Хмельницької області, про стягнення 1 018 260,00 грн основного боргу, 113 026,86 пені, 71 278,20 грн штрафу, 18 038,48 грн сплаченого судового збору, а всього 1 220 603,54 грн (а. с. 37, 38).

35. 07 листопада 2022 року головним державним виконавцем Ярмолинецького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Білоусько О. В. винесено постанову про опис та арешт майна боржника, якою накладено арешт на земельну ділянку, площею 1,9280 га, кадастровий номер 6825883000:02:033:0080, із цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства, що належить боржнику ОСОБА_3 (а. с. 39-42).

36. 19 липня 2024 року головним державним виконавцем Городоцько-Ярмолинецького ВДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) розміщено оголошення про проведення земельних торгів земельної ділянки, площею 1,9280 га, кадастровий номер 6825883000:02:033:0080, із цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства, яка розташована в с. Жилинці Хмельницького району (а. с. 15, 16). 

37. 19 серпня 2024 року через електронний майданчик ТОВ «Біржа Подільська» проведено земельні торги цієї земельної ділянки, переможцем яких стала ОСОБА_1 , що підтверджується протоколом про результати земельних торгів № LAP001-UA-20240719-16926 (а. с. 17-19).

38. 13 вересня 2024 року між головним державним виконавцем Городоцько-Ярмолинецько ВДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Білоусько О. В. (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладенодоговір купівлі-продажу, за умовами якого продавець продає та передає покупцю, а покупець купляє та приймає від продавця у власність земельну ділянку, площею 1,9280 га, кадастровий номер 6825883000:02:033:0080. Пунктом 2 цього договору передбачено, що дана земельна ділянка перебуває в користуванні згідно з договором емфітевзису від 05 лютого 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 62, правокористувач - ОСОБА_2 . Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Стожик Н. В. та зареєстрований в реєстрі за № 1639 (а. с. 22-26).

39. 13 вересня 2024 року ОСОБА_1 зареєструвала право власності на земельну ділянку, площею 1,9280 га, кадастровий номер 6825883000:02:033:0080 (а. с. 27).

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

40. Одним із визначених у статті 16 ЦК України способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним (пункт 2 частини другої цієї статті).

41. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

42. Згідно з частиною першою статті 102-1 Земельного кодексу України (далі - ЗК України в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору) право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) і право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) виникають на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до Цивільного кодексу України.

43. Строк користування земельною ділянкою державної, комунальної та приватної власності для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), а також строк користування земельною ділянкою державної чи комунальної власності для забудови (суперфіцій) не може перевищувати 50 років (частина четверта статті 102-1 ЗК України).

44. Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

45. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України).

46. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).

47. Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України.

48. У цьому Рішенні вказано: «Оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку.

49. Здійснюючи право власності, зокрема шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними.

50. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)».

51. Приватноправовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили.

52. Зловживання правом і використання приватноправового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що:
- особа (особи) «використала / використали право на зло»;
- наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки є певним станом, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів / умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах із цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувати);
- враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).

53. Правочин, що вчиняється з метою завдати шкоди кредитору і який досягає цієї мети, є фраудаторним.

54. Правочин не має вчинятись з метою заподіяти зло (тобто здійснити зловживання правом) і втілювати цей намір.

55. Такий правочин має кваліфікуватись судами як фраудаторний та, за наявності відповідної позовної вимоги, має бути визнаний недійсним.

56. Зазначений правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 лютого 2026 року у справі № 910/6654/24. 

57. Необхідно розмежовувати конкурсне оспорювання та позаконкурсне оспорювання фраудаторних правочинів. Недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що знаходиться в інших осіб (див. постанову Верховного Суду від 05 квітня 2023 року в справі № 523/17429/20).

58. Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину. Належним способом є відновлення становища яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України), і для повернення майна боржнику оспорювання наступних правочинів (реєстраційних дій) щодо цього майна не вимагається (див. постанову Верховного Суду від 12 квітня 2023 року в справі № 161/12564/21).

59. Мета позаконкурсного оспорювання фраудаторного правочинудосягається для того, щоб кредитор міг задовольнити своє право вимоги, тобто щоб відбулося погашення боргу боржником. Очевидно, що коли кредитор вже звернув стягнення на майно для задоволення свого права вимоги і погашення боргу боржника, то конструкція фраудаторного правочину не може бути застосована.

60. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 лютого 2026 року у справі № 910/6654/24 дійшла висновку про те, що фіктивний правочин і фраудаторний поєднує невідповідність принципу добросовісності, проте не кожен фіктивний правочин є фраудаторним, як і не кожен фраудаторний правочин є фіктивним.

61. Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

62. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. Зокрема, необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторони не вчинили будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

63. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, зокрема сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

64. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

65. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

66. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний.

67. Звертаючись до суду, позивач свої вимоги обґрунтовувала тим, що правова мета оспорюваного договору про встановлення прав користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб від 05 лютого 2021 року є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином, а тому такий правочин є фіктивним. 

68. У справі, що переглядається у касаційному порядку, суди встановили, що відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.3 оспорюваного договору ОСОБА_3 (власник земельної ділянки) надає ОСОБА_2 (землекористувач) право користуватися земельною ділянкою на строк 49 років. Розмір плати за право користування земельною ділянкою становить 28 000,00 грн. Зазначена сума сплачена власнику земельної ділянки землекористувачем готівкою до підписання цього договору.

69. Згідно з пунктом 2.4 оспорюваного договору своїми підписами сторони підтверджують факт повного розрахунку за цим договором. Власник земельної ділянки стверджує про відсутність до землекористувача жодних претензій фінансового характеру.

70. Підписання сторонами цього договору свідчить, що передача земельної ділянки відбулася (пункт 2.6 оспорюваного договору). 

71. 05 лютого 2021 року ОСОБА_2 зареєстрував за собою речове право емфітевзису щодо спірної земельної ділянки. 

72. Сторона позивача не надала доказів на спростування факту використання землекористувачем ОСОБА_2 земельної ділянки чи її залишення у фактичному володінні та користуванні власника ОСОБА_3 .У матеріалах справи відсутні докази того, що сторони оспорюваного договору вчинили такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним. 

73. Встановивши, що сторонами оспорюваного договору виконано його умови, зокрема власник земельної ділянки ОСОБА_3 передав земельну ділянку землекористувачу ОСОБА_2 , тоді як останній вніс плату за договором та прийняв земельну ділянку, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що оспорюваний договір не може кваліфікуватися як фіктивний. 

74. Крім того, як на підставу своїх вимог позивач посилалася на те, щооспорюваний договір був укладений з метою уникнення ОСОБА_3 виконання рішення Господарського суду Хмельницької області від 19 жовтня 2020 року у справі № 924/61/20. 

75. Судами встановлено, що Господарський суд Хмельницької області рішенням від 19 жовтня 2020 року в справі № 924/61/20 (набрало законної сили 09 листопада 2020 року) стягнув солідарно з ОСОБА_3 та ППСВ «Велика Родина» 1 202 565,06 грн боргу на користь АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України».

76. 15 лютого 2021 року Господарський суд Хмельницької області видав наказ про примусове виконання вказаного судового рішення, а 14 квітня 2021 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. 

77. Кредитором відповідача ОСОБА_3 у зазначеному виконавчому провадженні є АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України», яке договір про встановлення права користування земельною ділянкою від 05 лютого 2021 року не оскаржувало.

78. Спірна земельна ділянка була реалізована на електронних торгах 19 серпня 2024 року, переможцем яких стала позивач ОСОБА_1 .

79. Сам собою факт реалізації земельної ділянки на електронних торгах не виключає можливості застосування конструкції фраудаторного правочину в інших правовідносинах та для захисту прав інших осіб. Водночас у цій справі позивач не є кредитором боржника, в інтересах якого могло б здійснюватися позаконкурсне оспорювання правочину, а спірна земельна ділянка була придбана нею на торгах із відомим та зареєстрованим обтяженням у вигляді права емфітевзису. Тому наведені обставини не свідчать про порушення прав позивача укладенням оспорюваного договору. 

80. Отже, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання оспорюваного договору фраудаторним. 

81. Відхиляючи доводи сторони позивача про те, що відповідачі діяли недобросовісно, з метою завдати шкоди майбутньому власнику земельної ділянки, та уклали спірний договір з метою позбавлення майбутнього власника земельної ділянки отримання прибутку від використання свого майна, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що на час укладення оспорюваного договору у позивача були відсутні будь-які права щодо спірної земельної ділянки. При цьому на момент укладення договору купівлі-продажу від 13 вересня 2024 року позивач, будучи достовірно обізнаною про укладений договір емфітевзису та зареєстроване речове право ОСОБА_2 , що підтверджується пунктом 2 договору купівлі-продажу від 13 вересня 2024 року, діючи з власної волі та усвідомлюючи правові наслідки існування речового права ОСОБА_2 , не відмовилася від укладення договору.

82. Враховуючи наведені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 05 лютого 2021 року. 

83. Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 606/1636/18, від 13 квітня 2022 року у справі № 757/62043/18, а також постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1873цс16, від 23 серпня 2017 року у справі № 306/2952/14, від 09 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15, є необґрунтованими, оскільки встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, у зазначених заявником справах, та у справі, яка переглядається у касаційному порядку, є різними. 

84. Так, у справі № 606/1636/18 суди встановили, що між відповідачами, які є подружжям, укладено договір дарування нерухомого майна, який спрямований на недопущення звернення стягнення на майно, що є спільною власністю подружжя, та уникнення виконання судового рішення про стягнення з відповідача боргу за договорами позики. 

85. У справі № 757/62043/18 суди встановили, що оспорювані правочини щодо значного обсягу цінного майна укладені між близькими родичами, є безоплатними, вчинені у короткий проміжок часу та під час здійснення досудового розслідування
у кримінальних провадженням стосовно ОСОБА_1 (чоловіка дарувальника спірного майна) та інших пов`язаних з ним осіб, які підозрюються у вчиненні кримінальних правопорушень, що одним з видів покарання передбачають конфіскацію майна.

86. У справі № 6-1873цс16суди встановили, що відповідач безоплатно відчужив майно на користь своєї дружини у короткий проміжок часу після ухвалення судового рішення і що внаслідок укладення договорів дарування відсутнє майно, на яке можна звернути стягнення.

87. У справі № 306/2952/14 суди встановили, щовідповідач відчужила належне їй на праві власності нерухоме майно після набрання чинності судовим рішенням про стягнення з неї заборгованості на користь позивача, отже, могла передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на це нерухоме майно.

88. У справі № 359/1654/15 суди встановили, що відповідач відчужив належне йому на праві спільної часткової власності нерухоме майно своїй сестрі під час перебування на примусовому виконанні виконавчого листа про стягнення з нього боргу, а також накладеного арешту на все його майно.

89. Верховний Суд висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 154/3029/14-ц).

90. Посилання заявника на загальні висновки у відповідних постановах Верховного Суду не підтверджують доводів касаційної скарги про те, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права чи порушено норми процесуального права, оскільки фактичні обставини у наведених як приклад справах відрізняються від тих, що установлені судами у розглядуваній справі.

91. За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження.

92. Касаційний суд з урахуванням частини першої статті 400 ЦПК України переглянув у касаційному порядку оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі.

93. Підстав для виходу за межі доводів касаційної скарги судом касаційної інстанції не встановлено.

94. Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення -без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

95. Доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення не впливають, тому колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін.

Щодо судових витрат

96. Оскільки суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Хмельницького апеляційного суду від 11 вересня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А. А. Калараш

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров

В. В. Пророк