Справа № 145/281/26
Провадження №2/145/527/2026
Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2026 селище Тиврів

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі: головуючого судді Патраманського І. І. ,
за участю: секретаря судового засідання Коржан Н.М.
представника позивача Мироненка О.О. (в режимі відеоконференції)
представник відповідача 2 Ільницької Ю.Ю. (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом 

ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Витава Тиврівського району Вінницької області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 
в інтересах якої діє адвокат Мироненко Олег Олександрович,

до 
відповідача 1 - Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМ-МЕТ", місцезнаходження  вул.Желябова, буд. 1, м.Одеса Одеської області, ЄДРПОУ 37294255 

відповідача 2 - Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", місцезнаходження вул.Лисенка, буд. 6, м. Київ, ЄДРПОУ 40081221 
в інтересах якої діє представник Ільницька Юлія Юріївна 

третя особа Хаджибейський відділ державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), місцезнаходження вул. Старицького, буд. 10А, м.Одеса Одеської області, ЄДРПОУ 41405463 

про звільнення майна з-під арешту,

ВСТАНОВИВ:

20.02.2026 представник позивача адвокат Мироненко О.О. через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС подав до Тиврівського районного суду Вінницької області позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМ-МЕТ" та Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", третя особа Хаджибейський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про звільнення майна з-під арешту.
Позовні вимоги мотивовані тим, що на примусовому виконанні у Хаджибейському ВДВС у м. Одесі ОМУ МЮУ перебуває виконавче провадження № 63461604, відкрите з метою примусового виконання наказу № 916/1794/20, виданого 01.09.2020 Господарським судом Одеської області, про стягнення заборгованості у розмірі 76345,56 грн та судового збору у розмірі 2102,00 грн з ТОВ «ПРОМ-МЕТ» на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця». 
У межах цього виконавчого провадження, 07.09.2021, накладено арешт на транспортний засіб: КАМАЗ 5320, 1992 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 . Зазначений арешт накладено як на майно боржника - ТОВ «ПРОМ-МЕТ». 
Разом з тим, на момент винесення постанови про арешт указаний транспортний засіб фактично та юридично вже не належав Відповідачу 1. Як підтверджується інформацією Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях з відповіді на адвокатський запит від 06.02.2026 № 31/31/06/149-аз/05-2026 171-2026, автомобіль КАМАЗ 5320, 1992 року випуску, VIN НОМЕР_2 знятий з обліку за Відповідачем 1 з 16.06.2015 у зв`язку з реалізацією, а вже 17.06.2015 зареєстрований за Позивачем, яка відтоді є єдиним законним власником зазначеного Транспортного засобу, тобто за шість років до накладення арешту. 
Додатково зазначене підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру транспортних засобів від 22.11.2025, згідно з яким Транспортний засіб: КАМАЗ 5320, тип – вантажний, тип кузова – самоскид, рік випуску – 1992, державний номерний знак НОМЕР_3 , VIN/номер шасі (рами) НОМЕР_2 , дата державної реєстрації за особою (Позивачем) – 17.06.2015. 
Попри це, у межах виконавчого провадження № 63461604 арешт накладено на підставі відомостей, отриманих з реєстраційних баз, у яких транспортний засіб помилково відображався як такий, що належить боржнику. Причиною виникнення таких суперечливих відомостей, як прямо зазначено реєструючим органом, стала технічна помилка, так зване «задвоєння» інформації, в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, що виникла під час оновлення програмного забезпечення у 2013 році та перенесення даних у ручному й автоматичному режимах. Унаслідок цього в реєстрі одночасно відображалися відомості і про попереднього власника, і про поточного власника, хоча фактичне право власності після 17.06.2015 належить саме Позивачу. 
Після звернення представника Позивача та перевірки наведених обставин Регіональний сервісний центр Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ повідомив, що ним уже вжито заходів щодо об`єднання «історій» відповідного транспортного засобу та приведення інформації в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів у відповідність, із фіксацією того, що єдиним власником Транспортного засобу є Позивач. 
Крім того, реєструючим органом окремо зазначено, що з урахуванням наявності арешту, накладеного Хаджибейським ВДВС у м. Одесі ОМУ МЮУ 07.09.2021 у межах ВП № 63461604, ним було направлено до цього органу державної виконавчої служби лист від 05.02.2026 № 31/3106-1236-2026 щодо зняття зазначеного арешту як такого, що базується на недостовірних відомостях реєстру. 
У свої відповіді на заяву про зняття арешту з майна від 16.02.2026 № 36942 третьою особою відмовлено у знятті арешту із зазначеного Транспортного засобу без пояснення причин такого рішення. 
Наявність арешту на Транспортний засіб, який не є майном Відповідача 1, фактично унеможливлює для Позивача реалізацію правомочностей власника, зокрема в частині розпорядження майном, оскільки у державних реєстрах зберігається запис про обтяження, внесений у зв`язку з постановою про арешт у межах ВП № 63461604. 
За цих обставин власник змушений звернутися до суду із позовом про зняття арешту з майна як такого, що накладений помилково та на майно, яке боржнику не належить. 
Враховуючи викладене позивачка просить зняти арешт з рухомого майна, а саме з транспортного засобу КАМАЗ 5320, 1992 року випуску, VIN НОМЕР_2 , накладений 07 вересня 2021 року у межах виконавчого провадження № 63461604, що перебуває на примусовому виконанні у Хаджибейському відділі державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Одеса).
Стягнути з Відповідачів у солідарному порядку на користь Позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок. 
Стягнути з Відповідачів у солідарному порядку на користь Позивача сплачений судовий збір у розмірі 1 331 (одна тисяча триста тридцять одну) гривню 20 копійок. 

25.02.2026 ухвалою Тиврівського районного суду позовну заяву ОСОБА_1 , поданої та підписаної представником згідно з ордером ОСОБА_2 ,до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМ-МЕТ" та Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", третя особа Хаджибейський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про звільнення майна з-під арешту, залишено без руху. Надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви, зокрема: додати до позовної заяви доказ надсилання відповідачам копій поданих до суду документів.
02.03.2026 до суду надійшла заява про усунення недоліків. 
03.03.2026 ухвалою Тиврівського районного суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи суд вирішив проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Крім того, даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. Цією ж ухвалою клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено та витребувано в Хаджибейському відділі державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Одеса) належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № 63461604. 
24.03.2026 представником відповідача Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" Ільницькою Ю.Ю. подано відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що користуючись своїм процесуальним правом, наданим йому ст. 178 ЦПК України, подає даний відзив на позовну заяву.
Щодо підсудності: Відповідач 2 вважає, що Позивач невірно визначив підсудність даного спору. Позивач зазначає, що транспортний засіб фактично перебуває у м. Гнівань Вінницького району Вінницької області. Проте в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження цього фактичного перебування. Посилання на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, де зазначена адреса реєстрації Позивача не може бути належним доказом. Оскільки згідно інформації Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за ТОВ «ПРОМ-МЕТ» транспортних засобів спірне майно зареєстроване за останнім. Тому не зрозумілим є фактичне перебування спірного транспортного засобу.
Крім того, п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна": У разі якщо сторонами у справі є юридичні особи, то незалежно від підстав арешту (опису) майна (конфіскація за відповідним судовим рішенням, стягнення боргу за рішенням господарського суду чи виконавчим написом нотаріуса тощо) та враховуючи характер спору, позови про зняття арешту з майна згідно зі статтею 15 ЦПК, статтями 1, 12 Господарського процесуального кодексу України підлягають розгляду в порядку господарського судочинства. У такому ж порядку вирішуються питання про юрисдикцію спорів за участю фізичних осіб-підприємців, якщо арешт майна пов`язаний з їх підприємницькою діяльністю. Таким чином, справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а не цивільного.
Щодо належних Відповідачів та Третьої особи: З аналізу положень ст. 13 ЦПК України вбачається, що суд зобов`язаний вирішити справу за тим зверненням особи, що пред`явлене, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому (принцип диспозитивності цивільного судочинства). Згідно з частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. 
Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі -належному відповідачеві. 
За змістом норм процесуального права з урахуванням принципів диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін, саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача/відповідачів у справі. При цьому, суд під час розгляду справи має виходити зі складу тих осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Суд повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і щодо тих відповідачів, які зазначені в ньому. Суд з власної ініціативи позбавлений права залучати до участі у справі належного відповідача. 
Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові.
Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не взмозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача). 
Абзац 2 пункту 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" передбачено: Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження). 
Оскільки на майно було накладено арешт в рамках виконавчого провадження № 63461604, де боржником є ТОВ «ПРОМ-МЕТ» та в інтересах якої накладено арешт на майно, то на підставі вищезазначеного Відповідач 1 вірно встановлений. Однак, Відповідач 2 не вірно встановлений Позивачем. Відповідач 2 жодним чином не порушував права, свободи чи інтереси Позивача. Оскільки Відповідач 2 не є органом примусового виконання судових рішень, не наділений правом здійснювати накладення арешту на майно, не здійснює реєстрацію права власності на майно та не видає інформацію з державних реєстрів, що власників майна. Тобто, Відповідач 2 не вчинив жодної дії, яка б подальшому вплинула на виникнення даної спірної ситуації. 
На підставі наведеного, позов пред`явлено до неналежного відповідача регіональна філія «Південно-Західна залізниця» АТ "Укрзалізниця". 
У зв`язку з пред`явленням позову до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, Суд повинен відмовити у задоволенні позовних вимог до регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ "Укрзалізниця". 
В якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, вірно зазначено Хаджибейський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Проте, в даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, необхідно залучити Регіональний сервісний центр Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях (філія ГСЦ МВС). Саме залучення філії ГСЦ МВС дасть змогу зрозуміти кому належить спірний транспортний засіб за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів; яким чином сталася технічна помилка, так зване «задвоєння» інформації в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів якщо оновлення програмного забезпечення відбулося у 2013 році, а ніби то зміна власника відбулась 17.06.2015. Тому не зрозуміло хто, навіщо і в який період переносив дані у ручному й автоматичному режимах, що в свою чергу призвело до «задвоєння» інформації. І найголовніше питання хто винен, оскільки при відсутності «задвоєння» інформації не було б арешту майна і в подальшому не було б даного спору. 
Щодо вимог про зняття арешту з транспортного засобу: згідно ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Про це саме наголошує Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору у листі від 16.02.2023 № 36942. Проте Позивач же звернувся до суду з позовом тільки про звільнення майна з під арешту. Неефективний спосіб захисту порушених прав є самостійною підставою для відмови в позові. 
Враховуючи викладене відповідач 2 просить прийняти відзив на позов до розгляду та врахувати при прийняті рішення. Відмовити в задоволені позовних вимог, пред`явлених до Відповідача 2.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, в судовому засіданні представлена адвокатом Мироненком О.О. 
В судовому засіданні представник позивача адвокат Мироненко О.О. позов підтримав, просив його задоволити з підстав, викладених в позовній заяві, додатково зазначивши, що відповідач вибірково ставиться до своїх прав. Борг стягується саме на рахунок позивача в особі філії. Тому Регіональна філія "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" є належним відповідачем. Його довірителька не має нести відповідальність за чужі дії. До позовної заяви було долучено докази, з яких вбачається хто є власником транспортного засобу. Заява адресована Хаджебейському відділу ДВС м. Одеси з проханням зняти арешт залишилась без задоволення, арешт з майна не знятий.
В судовому засіданні представник відповідача 2 Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" Ільницька Ю.Ю., не заперечуючи щодо зняття арешту з майна, просила в позові до Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" відмовити з підстав, викладених у відзиві, додатково зазначивши, що філія не є юридичною особою, про що вказано в долученому нею до матеріалів справи положенні про філію, а тому не може бути відповідачем в цивільному процесі. Регіональна філія "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" не вчиняла дій, які стали наслідком накладення арешту. Вони самі є постраждалими від дій відповідача 1, оскільки борг їм не повернуто. 
В судові засідання, які призначались на 09.04.2026 та 05.05.2026 представник ТОВ "Пром-Мет" (відповідач 1) не з`явився, причин неприбуття суду не повідомив, про розгляд справи був належно повідомлений, що стверджується повернутим поштовим конвертом з судовою повісткою на 09.04.2026, який 02.04.2026 повернувсь на адресу суду із відміткою «адресат відсутній» та трекінгом з сайту "Укрпошта", згідно якого поштове відправлення з судовою повісткою на 05.05.2026 повернену відправнику (Одержувач відсутній за вказаною адресою). Відзиву до суду не подав.
Представник третьої особи Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), в судове засідання не з`явився, причин неприбуття суду не повідомив, про розгляд справи була належно повідомлений, що стверджується довідкою про доставку електронного документу до електронного кабінету: 11.04.2026. Заперечень чи будь-яких інших заяв до суду не подав.
Згідно з ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Згідно з п. 2, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Згідно з ч. 10 ст. 128 ЦПК України судова повістка юридичній особі направляється за її місцезнаходженням або за місцезнаходженням її представництва, філії, якщо позов виник у зв`язку з їхньою діяльністю. 
Відповідно до ч. 5 ст. 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Згідно з п. 2, 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться.
Згідно з ч. 11 ст. 272 ЦПК України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Частиною 10 ст. 130 ЦПК України передбачено, що якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України.

Заслухавши представників позивача та відповідача 2, дослідивши заяви по суті справи, дослідивши докази, подані позивачем та витребувані судом, суд встановив такі фактичні обставини справи.
01.09.2020 Господарським судом Одеської області видано наказ про примусове виконання рішення Господарського суду Одеської області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМ-МЕТ» на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» заборгованості у розмірі 76345,56 грн та судового збору у розмірі 2102,00 грн (а.с. 89-зворот).
21.10.2020 представник АТ "Укрзалізниця" звернувся до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про примусове виконання наказу Господарського суду Одеської області від 01.09.2020 по справі № 916/1794/20 та відкриття виконавчого провадження (а.с. 89).
Постановою державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Антонюка М.А. від 03.11.2020 відкрито виконавче провадження № 63461604 з примусового виконання наказу № 916/1794/20, виданого 01.09.2020 Господарським судом Одеської області, про стягнення заборгованості у розмірі 76345,56 грн та судового збору у розмірі 2102,00 грн з ТОВ «ПРОМ-МЕТ» на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (а.с. 95).
Постановою державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Теличко Н.Б. від 03.06.2021 у межах даного виконавчого провадження накладено арешт на все майно боржника ТОВ "ПРОМ-МЕТ" (а.с. 96-зворот).
Постановою державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Теличко Н.Б. від 07.06.2021 у межах даного виконавчого провадження оголошено розшук майна боржника, а саме транспортного засобу: КАМАЗ 5320, 1992 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , власником якого за даними МВС є Товариство з обмеженою відповідальністю ТОВ «ПРОМ-МЕТ» (а.с. 98-99). 
Постановою державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Теличко Н.Б. від 07.09.2021 у межах даного виконавчого провадження накладено арешт на транспортний засіб: КАМАЗ 5320, 1992 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , власником якого за даними МВС є Товариство з обмеженою відповідальністю ТОВ «ПРОМ-МЕТ» (а.с. 99-зворот-100). 
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 власником транспортного засобу КАМАЗ 5320, 1992 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_5 є ОСОБА_1 , дата реєстрації - 17.06.2015 (а.с. 9). 
Згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру транспортних засобів від 22.11.2025, транспортний засіб: КАМАЗ 5320, тип – вантажний, тип кузова – самоскид, рік випуску – 1992, державний номерний знак НОМЕР_3 , VIN/номер шасі (рами) НОМЕР_2 , дата державної реєстрації за особою ОСОБА_1 – 17.06.2015 (а.с. 10). 
Згідно листа начальника РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях Гайду С.В. №31/31/06/149-аз/05-2026-171-2026 від 06.02.2026 (126852) вбачається, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів реєстрація транспортного засобу КАМАЗ 5320, 1992 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_6 за ТОВ "ПРОМ-МЕТ" (ЄДРПОУ 37294255) здійснювалась 27.10.2010 на підставі довідки-рахунку серії КІМ № 382527 від 26.10.2010. Одночасно інформує, що вищезазначений транспортний засіб 16.06.2015 знято з обліку для реалізації, та в подальшому, а саме 17.06.2015, зареєстровано за ОСОБА_1 . Проте, в ході розгляду адвокатського запиту, було встановлено, що транспортний засіб КАМАЗ 5320,1992 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 належить ТОВ "ПРОМ-МЕТ" та одночасно ОСОБА_1 . Така наявність подвоєної інформації зумовлена оновленням програмного забезпечення у 2013 році, коли було проведено ряд заходів, щодо перенесення інформації з баз даних. У зв`язку з тим, що інформація переносилась як в ручному так і в автоматичному режимі, трапляються випадки подвоєння інформації в ЄДР ТЗ. Тобто в базі даних була наявна інформація як про попереднього, так і про теперішнього власників транспортного засобу. На даний час Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях (філія - ГСЦ МВС) (далі – РСЦ ГСЦ МВС) самостійно вжито заходів, щодо об`єднання історій даного транспортного засобу та приведення інформації в ЄДР ТЗ у відповідність. В рамках проведення зазначених заходів також враховано, що Хаджибейським відділом ДВС у м. Одесі ОМУ МЮУ 07.09.2021 в межах ВП № 63461604 накладений арешт на транспортний засіб КАМАЗ 5320, 1992 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , власник - ТОВ «ПРОМ - МЕТ» (ЄДРПОУ 37294255). У зв`язку з цим, РСЦ ГСЦ МВС надіслано лист до наведеного органу ДВС щодо зняття даного арешту (копія листа додається). Враховуючи вищевикладене, станом на час розгляду запиту єдиним власником транспортного засобу КАМАЗ 5320, 1992 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_1 , яка після зняття арешту та/або заборони на відчуження зможе безперешкодно користуватися та розпоряджатися зазначеним транспортним засобом (а.с.19).
В матеріалах справи наявний лист начальника РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях Гайду С.В. №31/31/06/1236-2026 від 05.02.2026 (126727) про зняття арешту, адресований начальнику Хаджибейського відділу ДВС у м. Одесі ОМУ МЮУ, згідно якого Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях (філія - ГСЦ МВС) (далі – РСЦ ГСЦ МВС) отримано адвокатський запит адвоката Олега Мироненка від 31.01.2026 щодо транспортного засобу КАМАЗ 5320, 1992 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 та його власників. В ході розгляду адвокатського запиту, було встановлено, що вказаний вище транспортний засіб належить ТОВ «ПРОМ-МЕТ» та одночасно ОСОБА_1 . Така наявність подвоєної інформації зумовлена оновленням програмного забезпечення у 2013 році, коли було проведено ряд заходів, щодо перенесення інформації з баз даних. У зв`язку з тим, що інформація переносилась як в ручному так і в автоматичному режимі, трапляються випадки подвоєння інформації в ЄДР ТЗ. Тобто в базі даних була наявна інформація як про попереднього, так і про теперішнього власників транспортного засобу. На даний час Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях (філія - ГСЦ МВС) (далі – РСЦ ГСЦ МВС) самостійно вжито заходів, щодо об`єднання історій даного транспортного засобу та приведення інформації в ЄДР ТЗ у відповідність. Після приведення у відповідність відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів, єдиним власником транспортного засобу КАМАЗ 5320, 1992 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 з 17.06.2015 є ОСОБА_1 . Враховуючи вищевикладене, просить вилучити запис про арешт та/або заборону на відчуження від 07.09.2021 в межах ВП № 63461604 на транспортний засіб КАМАЗ 5320, 1992 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 (а.с. 13).
Представником позивача адвокатом Мироненком О.О. 07.02.2026 за № 07.02.1 направлено до Хаджибейського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заяву про зняття арешту з майна у виконавчому провадженні №63461604, а саме: з автомобіля КАМАЗ 5320, 1992 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 (а.с. 12).
Згідно повідомлення в.о. начальника Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України №36942 від 16.02.2026 за результатами розгляду заяви про зняття арешту з майна, на примусовому виконанні Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження №63461604. 07.09.2021 було винесено постанову про арешт майна боржника ТОВ "ПРОМ-МЕТ" автомобіля КАМАЗ 5320, 1992 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 . Згідно п. 1 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (а.с. 11).
Матеріали справи містять витребувані судом копії матеріалів виконавчого провадження № 63461604, у яких наявні серед інших копії досліджених судом документів (а.с. 88-120).

Дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до положень ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно з ч. 1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.
Відповідно до положень ст. 46, 47 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи. Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Згідно з ч. 1 ст. 50 ЦПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.
Положеннями статті 51 ЦПК України передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Як вбачається із позовної заяви позивачем пред`явлено позов до двох відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМ-МЕТ» та Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».
Як вбачається із п. 2.1., 2.2. долученого представником відповідача 2 до матеріалів справи Положення про Регіональну філію «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» філія є відокремленим підрозділом Товариства, який не має статусу юридичної особи та не підлягає державній реєстрації (а.с. 58-71).
Згідно з положеннями ст. 91, 92 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх утворила, і діють на підставі затвердженого нею положення.
Беручи до уваги системний аналіз положень ст. 91, 92, 95 ЦК України та положень ст. 46, 47, 48 ЦПК України слід дійти висновку, що філії, які не є юридичними особами, не можуть бути позивачами та відповідачами у цивільному процесі. 
Такого ж висновку дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 461/5877/22 (провадження № 61-10304св24) зазначивши, що філії, представництва та інші відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами, не можуть бути відповідачами у цивільному процесі. Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 14.06.2021 у справі № 760/32455/19, від 06.03.2024 у справі № 295/6062/22, та від 23.10.2024 у справі № 461/5375/23.
Отже, суд дійшов висновку, що, оскільки позов пред`явлений, у тому числі до Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», яка не є юридичною особою та не може бути відповідачем у цивільному процесі, позов пред`явлено до неналежного відповідача 2. 
Водночас позивач згідно з вимогами ч. 1-3 ст. 51 ЦПК України своїм процесуальним правом на внесення клопотання про заміну первісного відповідача належними відповідачем, або залучення у справі як співвідповідача, не скористався, тоді як з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу суд позбавлений можливості самостійно вчинити такі процесуальні дії.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі №523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (див.: постанову Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 457/726/17 (провадження № 61-43201св18)).
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 07 травня 2025 року у справі № 761/2397/21 (провадження № 61-2944св 25).
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог до Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» як пред`явлених до неналежного відповідача.

Водночас з урахуванням встановлених спірних правовідносин суд вважає за можливе розглянути по суті пред`явлені позовні вимоги до належного відповідача ТОВ "ПРОМ-МЕТ", зазначаючи наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Положеннями ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 30 ЦПК України визначено правила виключної підсудності. Зокрема, частиною 2 цієї статті встановлено, що позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. 
На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.
В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006 здійснено тлумачення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, де сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" АБО "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності.
Також, аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі № 44277/98 "Стреч проти Сполученого Королівства" від 24.04.2003.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно із ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Частина 1, 2 ст. 14 Закону України «Про виконавче провадження» визначають, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.боржником може бути фізична або юридична особа, яка зобов`язана за рішенням вчинити певні дії (передати майно, виконати інші обов`язки, передбачені рішенням) або утриматися від їх вчинення.
Згідно з ч. 1, 2, 4 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.
Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
В пункті 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 № 5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" зазначено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 № 5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення
Згідно з п. 5, 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 № 5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Позови про зняття арешту з нерухомого майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини (виключна підсудність).
Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 № 5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" оскільки згідно зі статтею 126 ЦПК позивач вправі об`єднати в одній позовній заяві кілька однорідних позовних вимог, пов`язаних між собою, в одному провадженні можуть розглядатись вимоги про визнання права власності на майно та зняття арешту з майна. При цьому якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна. У разі якщо позивач одночасно доводить своє право власності, яке виникло, наприклад, із договору про спільну власність або таке його право не визнається чи оспорюється співвласником, то відповідно до заявлених вимог суд вирішує вимогу про зняття арешту з майна та про визнання права власності на це майно.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).
Як установлено судом, реєстрація транспортного засобу КАМАЗ 5320, 1992 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_6 за ТОВ "ПРОМ-МЕТ" здійснювалась 27.10.2010 на підставі довідки-рахунку серії КІМ № 382527 від 26.10.2010. Зазначений транспортний засіб 16.06.2015 знято з обліку для реалізації, та в подальшому, 17.06.2015, зареєстровано за ОСОБА_1 . Арешт на вказаний транспортний засіб накладено органом державної виконавчої служби 07.09.2021, тобто на момент винесення постанови про накладення арешту транспортний засіб ні юридично, ні фактично не належав боржнику ТОВ "ПРОМ-МЕТ". Накладення арешту стало можливим внаслідок подвоєння інформації в реєстрі транспортних засобів, тобто в базі даних була наявна інформація як про попереднього, так і про теперішнього власників транспортного засобу. На даний час єдиним власником транспортного засобу КАМАЗ 5320, 1992 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_1 . Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях самостійно вжито заходів, щодо об`єднання історій даного транспортного засобу та приведення інформації в ЄДР ТЗ у відповідність та надіслано лист до Хаджибейським відділом ДВС у м. Одесі щодо зняття даного арешту, однак даний лист, як і заява представника позивача про зняття арешту із вказаного транспортного засобу залишилась без реагування, що порушує гарантоване ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини право позивача на мирне володіння майном. Водночас, ТОВ "ПРОМ-МЕТ" дії державного виконавця щодо накладення арешту на вказаний транспортний засіб не оскаржувало.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав перебування спірного транспортного засобу КАМАЗ 5320 під арештом, оскільки такий арешт порушує права позивача щодо розпорядження своєю власністю, а відтак позовні вимоги до ТОВ "ПРОМ-МЕТ" підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат.
У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн та судовий збір у розмірі 1331,20 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Матеріали справи містять докази на підтвердження сплати судового збору в розмірі 1331,20 грн, що підтверджено квитанцією від 19.02.2026 №ID :5516-4917-7055-0350 (а.с.32). Доказів на підтвердження інших витрат матеріали справи не містять.
З урахуванням викладеного суд розподіляє документально підтверджені витрати на сплату судового збору. 
Враховуючи висновок суду про відмову в задоволенні позовних вимог Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" та задоволення позовних вимог до ТОВ "ПРОМ-МЕТ", з відповідача ТОВ "ПРОМ-МЕТ" на користь позивача підлягає стягненню половина сплаченого ним судового збору в сумі 665,60 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 4, 5, 12, 13, 15, 19, 23, 30, 42, 46-48, 50, 51, 76-81, 133, 141, 259, 263-268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМ-МЕТ" та Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", третя особа Хаджибейський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про звільнення майна з-під арешту задовольнити частково.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМ-МЕТ" задовільнити.

Зняти арешт з рухомого майна, а саме з транспортного засобу КАМАЗ 5320, 1992 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , накладений 07 вересня 2021 року у межах виконавчого провадження № 63461604, що перебуває на примусовому виконанні у Хаджибейському відділі державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Одеса).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМ-МЕТ" на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок. 

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі.
Учасник справи, якому повне судове рішення не буде вручено в день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення буде подана протягом 30 днів з дня отримання повної копії судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складено 08 травня 2026 року.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):
Позивач:  ОСОБА_1 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с.Витава Тиврівського району Вінницької області, зареєстрована та проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 
Відповідач 1: Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРОМ-МЕТ", місцезнаходження  вул. Желябова, буд. 1, м. Одеса Одеської області, ЄДРПОУ 37294255;
Відповідач 2: Регіональна філія "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", місцезнаходження вул. Лисенка, буд. 6, м. Київ, ЄДРПОУ 40081221 
Третя особа: Хаджибейський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), місцезнаходження вул. Старицького, буд. 10А, м.Одеса Одеської області, ЄДРПОУ 41405463 

Суддя         Патраманський І. І.