Справа № 309/607/26
Провадження № 2-а/309/8/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2026 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області
в складі головуючого судді Піцура Я.Я.,
секретаря судового засідання Бондаренко В.В.,
позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №6645238 від 10.02.2026 про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст.121 КУпАП та справу про адміністративне правопорушення закрити.
Позов мотивовано тим, згідно постанови його притягнуто до відповідальності за порушення п. 31.4.7 «ї» ПДР, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 121 КУпАП, у виді штрафу в сумі 340 грн. За змістом постанови 10.02.2026 у с.Іза по вул. Раковського позивач керував автомобілем марки «AUDI Q5», НОМЕР_1 , у темну пору доби у якого не горіли задні габаритні вогні.
Вважає таку постанову незаконною з наступних підстав.
Зокрема відсутні жодні докази вчинення ним правопорушення. Сам протокол не може бути беззаперечним доказом на підтвердження його вини. З постанови убачається, що жодних пояснень свідків, доказів здійснення фото чи відеофіксації, які б підтверджували порушення позивачем ПДР, крім викладених у постанові обставин, немає. Графа 7 «До постанови додаються» не містить відомостей про технічний засіб, яким би здійснювався відеозапис. Отже разі подання когось відеозапису такий має бут визнаний недопустимим доказом.
Посилаючись на викладене просив позов задовольнити, постанову скасувати, а провадження у справі закрити.
У відзиві на позов Департамент патрульної поліції просить відмовити у його задоволенні. Вказує, що працівниками поліції було належним чином зафіксовано факт порушення позивачем ПДР, оскільки він рухався на автомобілі з несправними габаритними вогнями. Факт порушення зафіксовано на відеозаписі з нагрудної камери поліцейського. На відео також ОСОБА_2 ствердив, що бачив помилку, яка у нього висвітлювалася на панелі приборів ТЗ.
У судовому засіданні представник позивача Гаврилець М.Б. підтримав позов з підстав наведених у позовній заяві та просив його задовольнити. Вказує, що жодними доказами не підтверджено порушення позивачем ПДР. На відеозаписі не зафіксовано факт керування ТЗ. Також відеозапис розпочинається о 22:03 год, у той же час у постанові зазначено, що така складена ще о 21:58 год. Звертає увагу на те, що під час складання постанови, особа яка його складала, крикнула «Іване іди підпиши», і згідно постанови таку складено та підписано особою ОСОБА_3 . Це у свою чергу свідчить, що постанову підписував не той працівник поліції, який її складав. 
У судове засідання представник відповідача не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся через систему «Електронний суд», а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов таких висновків. 
Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, поліцейським Вп №1 (м.Іршава) Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Бажів І.В. 10.02.2026 складено постанову серії ЕНА №6645238 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою до ОСОБА_2 за порушення пп. 31.4.7 «ї» Правил дорожнього руху застосовано передбачене ч. 1 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.
Підставою для прийняття оскаржуваної постанови стало те, що 10.02.2026 о 21:54 год в с.Іза по вул.. Раковського, водій ОСОБА_2 керував автомобілем «AUDI Q5», НОМЕР_1 , в темну пору доби на якому не горіли задні габаритні вогні.
До відзиву на позов відповідачем долучено два відеозаписі з нагрудної камери поліцейських.
На цих відеозаписах зафіксовано, автомобіль марки «AUDI Q5», НОМЕР_1 , який стоїть на обочині, у темну пору доби. Коли працівник поліції підходить до автомобіля, двигун не працює. Далі працівник поліції встановлює особу водія, якою є ОСОБА_2 . Потім запитує «Чому у Вас задній габарит не світить?», на що ОСОБА_2 відповідає «Якраз бачу». Потім працівник поліції каже «Ходімо подивимося», ОСОБА_2 відповідає «Я знаю, що не світить». Далі підходять до задньої частини автомобіля і на відеозаписі чітко зафіксовано, що на автомобілі не світяться задні габаритні вогні.
Згідно з ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи чи інтереси.
Згідно зі ст. 289 КУпАП скаргу на постанову в справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. У разі пропуску зазначеного строку, цей строк за заявою особи щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
У статті 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Відповідно до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.
Відповідно до абзаців 1-2 ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до частини п`ятої ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. 
За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. 
Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9). 
Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. 
Відповідно до ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно- мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132- 1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182,статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. 
Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. 
Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.
Частиною 1 ст. 121 КУпАП України передбачена відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, -тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Згідно п.31.1 ПДР України передбачено, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативнотехнічної документації. 
Згідно із п. 2.3. "а" ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу. 
Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова повинна містити:
найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову;
дату розгляду справи;
відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування;
опис обставин, установлених під час розгляду справи;
зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;
прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:
дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;
транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);
технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис;
розмір штрафу та порядок його сплати;
правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;
відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в постанові опис обставин, установлених під час розгляду справи та зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.
При цьому під формулюванням порушення (суть) розуміється короткий виклад тексту диспозиції правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула звинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого діяння, а юридичне формулювання (формула та формулювання) - це правова модель діяння, вказівка на правові норми, порушення яких інкримінується особі.
У той же час, підставами застосування норми закону є скоєння діяння, фактичні обставини якого й зумовлюють її вибір. Коли фактичні обставини діяння й норма права, яка передбачає відповідальність за його скоєння, встановлені правильно, однак неправильно обрана форма закону -застосована не та частина статті закону, чи редакція статті, яка не була чинною на момент порушення, або ж не давала підстав для застосуванняїї зворотної дії в часі, указівка на сам закон,то таке застосування закону про відповідальність є незаконним.
Адже, юридичну визначеність необхідно розуміти через такі її складові, як-то: чіткість, зрозумілість, однозначність норм права. Кожна особа відповідно до конкретних обставин має орієнтуватися в тому, яка саме норма права застосовується у певному випадку, та мати чітке розуміння щодо настання конкретних правових наслідків у відповідних правовідносинах з огляду на розумну та передбачувану стабільність норм права.
У оскаржуваній постанові зазначено, що своїми діями водій ОСОБА_4 порушив п. 31.4. 7 «ї» ПДР.
Водночас пунктом 31.4. 7 «ї» передбачено, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: відсутні або несправні фари і задні габаритні ліхтарі транспортного засобу, що перевозить великогабаритний, великоваговий чи небезпечний вантаж, а також проблискові маячки, світлоповертальні елементи, розпізнавальні знаки, передбачені пунктом 30.3 цих Правил.
Тобто даний пункт ПДР ставить вимоги виключно до транспортних засобів, що перевозить великогабаритний, великоваговий чи небезпечний вантаж, а також має проблискові маячки, світлоповертальні елементи, розпізнавальні знаки, передбачені пунктом 30.3 цих Правил.
У даному випадку жодним чином не убачається, що ТЗ позивача «AUDI Q5», НОМЕР_1 , відповідав таким критеріям. 
У своєму відзиві на позов ГУНП в Закарпатській області указує, що позивач порушив саме п. 31.6.б ПДР України, водночас у самій постанові посилання на порушення позивачем указано пункту ПДР немає, а тому суд розглядаючи справу виключно у межах кваліфікації дій зазначених у постанові – не дає оцінку щодо можливого порушення позивачем указаного пункту ПДР.
Загалом суд вважає, що посилання у постанові про порушення позивачем п. 31.4.7 «ї» ПДР не знайшло свого підтвердження, посилання на порушення позивачем якогось іншого пункту ПДР відсутнє, з власної ініціативи суд не вправі змінювати формулювання та кваліфікацію дій позивача.
Також суд вважає доречним покликання представника позивач на те, що відсутні докази керування позивачем ТЗ. На долучених відеозаписах дійсно лише зафіксовано ТЗ, який стоїть на узбіччі з виключеним двигуном. Доказів саме керування позивачем ТЗ – матеріали справи не містять.
Також доречним є покликання представника позивача на те, що відеозапис розпочинається о 22:03 год, у той же час у постанові зазначено, що така складена ще о 21:58 год. Тобто оскаржувана постанова складена ще до того, яка працівниками поліції було встановлено особу та зафіксовано фактичні обставини справи, що апріорі неможливо. 
Узагальнюючи наведене, суд вважає, що зазначені вище недоліки та неузгодженості, не свідчать про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП «поза розумним сумнівом».
Отже, постанова у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача підлягає скасуванню, відповідно позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до п.3 ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем при поданні позовної заяви до суду сплачено судовий збір в розмірі 605,60 гривень і такий підлягає відшкодуванню позивачу. 

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 77, 241-246, 286 КАС України, суд,- 
У Х В А Л И В:
Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення – задовольнити.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6645238 від 10 лютого 2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.1 ст. 121 КУпАП.
Справу про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП - закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на користь ОСОБА_2 судові витрати за сплачений судовий збір в сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом десяти днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 12 травня 2026 року. 

Суддя Хустського 
районного суду:  Піцур Я.Я.